Постанова 
Іменем  України 
25 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 755/16496/19
провадження № 61-6831св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., 
Яремка В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: Перший відділ державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у складі судді Катющенка В. П. та постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у складі колегії суддів: Мараєвої Н. Є., Заришняк Г. М., Рубан С. М.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, надалі уточненою, у якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі - Перший ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області) щодо незняття арешту на все його нерухоме майно при закінченні виконавчих проваджень 23 березня 2016 року № 46037987, 46038127; зобов`язати начальника Першого ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області зняти арешт, накладений на все майно, за закінченими виконавчими провадженнями № 46037987, 46038127 (запис про обтяження від 15 вересня 2015 року № 11180333 та від 16 вересня 2015 року № 8398259).
На обґрунтування скарги посилався на таке. На виконанні у Першому ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області перебували виконавчі провадження № 46037987, 46038127, відкриті на підставі виконавчого листа від 20 листопада 2014 року № 755/26727/14-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), коштів у сумі 874 519,20 грн та 243,60 грн. Під час примусового виконання зазначеного судового рішення державний виконавець наклав арешт на все майно заявника, записи про обтяження від 15 вересня 2015 року № 11180333 та від 16 вересня 2015 року № 8398259. 23 березня 2016 року зазначені виконавчі провадження закінчено шляхом повернення виконавчого документа без виконання на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», однак при закритті провадження державний виконавець не зняв арешт, накладений на майно боржника. На момент звернення із скаргою обов`язок боржника перед ПАТ «Укрсоцбанк» відсутній у зв`язку з повним добровільним погашенням заборгованості за межами виконавчого провадження. Листом начальника Першого ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області заявнику, на його думку, безпідставно відмовлено у знятті арешту майна, що є підставою для звернення до суду із цією скаргою.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відсутні правові підстави для зняття державним виконавцем арешту, накладеного на майно боржника ОСОБА_1 , після повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчих провадженнях № 46037987, 46038127 у зв`язку з нестягненням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні скарги з інших підстав.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення виконавчої служби про відмову у знятті арешту, накладеного на майно скаржника, фактично відсутнє, оскільки наявність листа виконавчої служби не може вважатися рішенням, яке підлягає оскарженню, тому вимоги скарги є передчасними та не підлягають задоволенню.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні його скарги та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на час закриття державним виконавцем виконавчих проваджень частиною другою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній до 03 липня 2018 року) встановлено, що виконавчий збір може бути стягнуто виключно за фактично стягнуті кошти, повернені боржнику суми або від вартості майна боржника, переданого стягувачеві за виконавчим документом. Тобто на момент закриття провадження у державного виконавця не було підстав для стягнення з нього виконавчого збору за виконавчими провадженнями за № 46038127, 46037987. Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні скарги з інших підстав, а саме, що лист з відмовою про зняття арешту не є рішенням виконавчого органу, яке може бути оскаржене, не зазначив, якими нормативними актами встановлено, у якому вигляді має бути оформлена відмова органу виконавчої служби. Апеляційний суд не звернув уваги, що він як боржник може оскаржувати дії та бездіяльність державного виконавця тільки в судовому порядку, відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали.
Підставою відкриття касаційного провадження у вказаній справі є підстава, передбачена пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, - відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо зняття арешту на майно після закриття виконавчого провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, у тому числі ухвали суду про розгляд скарг на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Суди встановили, що постановою державного виконавця Першого ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області Чайковського О. В. від 15 січня 2015 року відкрито виконавче провадження № 46037987 на підставі виконавчого листа № 755/26727/14-ц, виданого 20 листопада 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитом у сумі 874 519,20 грн.
Постановою того ж державного виконавця від 27 березня 2015 року ВП № 46037987 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 ; постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику ОСОБА_1 , після відрахування податків, у розмірі 20 відсотків, з них: 15 відсотків - борг у сумі 874 519,20 грн, 5 відсотків - виконавчий збір у сумі 87 451,92 грн, 50 грн - витрати на проведення виконавчих дій.
07 вересня 2015 року державний виконавець Чайковський О. В. у виконавчому провадженні № 46037987 виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення - 874 519,20 грн; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, лише у межах суми богу.
29 жовтня 2015 року державний виконавець Чайковський О. В. у виконавчому провадженні № 46037987 виніс постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення з боржника виконавчого збору.
Постановою цього ж державного виконавця від 30 вересня 2016 року ВП № 46037987 виконавчий лист № 755/26727/14-ц, виданий 20 листопада 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва, повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, постановою державного виконавця Чайковського О.В. від 15 січня 2015 року відкрито виконавче провадження № 46038127 на підставі виконавчого листа № 755/26727/14-ц, виданого 20 листопада 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судового збору у розмірі 243,60 грн.
16 січня 2015 року державний виконавець Чайковський О. В. у виконавчому провадженні № 46038127 виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення - 243,60 грн; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, лише у межах суми богу.
Постановою державного виконавця Чайковського О. В. від 27 березня 2015 року ВП № 46038127 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 ; вирішено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику ОСОБА_1 , після відрахування податків у розмірі 20 відсотків, з них: 15 відсотків - борг у сумі 243,60 грн, 5 відсотків - виконавчий збір у сумі 24,36 грн, витрати на проведення виконавчих дій у сумі 50 грн стягнути одноразово.
29 жовтня 2015 року державний виконавець у виконавчому провадженні № 46038127 виніс постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення з боржника виконавчого збору, а постановою від 30 вересня 2016 року ВП № 46038127 виконавчий лист № 755/26727/14-ц, виданий 20 листопада 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва, повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».
У листі Першого ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області від 04 жовтня 2019 року № 60224/14.19-30, на ім`я ОСОБА_1 зазначено про те, що виконавчі провадження № 46037987, 46038127 повернуто 23 березня 2016 року без виконання на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є випадки, передбачені статтями 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27 листопада 2019 року № 190422083: відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 46038127, виданої 16 січня 2015 року Першим ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області, 16 січня 2015 року державним реєстратором Ковальською І. Ю. реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області зареєстровано обтяження на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , запис № 8398259 (спеціальний розділ); відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 46037987, виданої 07 вересня 2015 року Першим ВДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області, 15 вересня 2015 року державним реєстратором Голотою Л. О. реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області зареєстровано обтяження на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , запис № 11180333 (спеціальний розділ).
Звертаючись до суду із скаргою, заявник посилався на лист АТ «Укрсоцбанк» від 24 вересня 2019 року № 592, у якому банк зазначає про повне погашення боржником заборгованості у добровільному порядку та просить закінчити виконавче провадження.
Згідно з частиною першою статті 40 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Аналогічна за змістом норма міститься у статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачеві).
Водночас необхідно врахувати, що згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.
Тобто, якщо на виконанні перебуває постанова про стягнення виконавчого збору, вона є таким же самостійним виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню.
Суд першої інстанції встановив, що у межах виконавчих проваджень № 46037987, 46038127 не було стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, а тому дійшов правильного висновку про відсутність у державного виконавця підстав для скасування арешту відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, боржник не оскаржував постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження і ці постанови не скасовані, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16 березня 2020 року у справі № 331/329/13 (провадження № 61-1178св19).
Водночас апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, не застосував норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, та помилково зазначив, що вимоги скарги є передчасними, оскільки лист виконавчої служби не може вважатися рішенням, яке підлягає оскарженню. 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
ОСОБА_1 в уточненій скарзі просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту на все його нерухоме майно при закінченні виконавчих проваджень № 46037987, 46038127 та зобов`язати зняти накладений арешт. Вимог про оскарження рішень виконавчої служби боржник не заявляв. А тому висновки суду апеляційної інстанції про зазначені ним підстави для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 є помилковими.
З урахуванням того, що підстави для задоволення скарги відсутні, а ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Підстави для скасування ухвали суду першої інстанції в межах доводів касаційної скарги відсутні.
Водночас враховуючи, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права щодо меж розгляду скарги заявника, з метою врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (від 16 березня 2020 року у справі № 331/329/13 (провадження № 61-1178св19)), Верховний Суд вважає за необхідне вийти за межі доводів та вимог касаційної скарги на підставі частини третьої статті 400 ЦПК України, скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку за результатами касаційного перегляду вимоги заявника по суті не задовольняються, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року скасувати.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                   А. С. Олійник
 
                                                                                                                   С. О. Погрібний
 
                                                                                                                        В. В. Яремко