ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" листопада 2020 р.                                              Справа №926/1753/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Мирутенка О.Л.
                              Скрипчук О.С.
секретар судового засідання Федорів Н.В.
розглянув апеляційну скаргу Магальської сільської ради
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 13 лютого 2020 року (повний текст рішення складено 24.02.2020, головуючий суддя Ніколаєв М.І., судді Байталюк В.Д. та Гончарук О.В.)
у справі № 926/1753/19 
за позовом Магальської сільської ради, с. Магала Новоселицького району Чернівецької області
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Буковина Геліос”, м.Чернівці
про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 680232,88 грн.

представники:
від позивача – не з`явився,
відповідача – Поклітар Г.О.

12.07.2019 до Господарського суду Чернівецької області звернулася Магальська сільська рада із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі – ТзОВ) “Буковина Геліос” про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 680232,88 грн.
Позовна заява мотивована тим, що відповідач є власником нерухомого майна, що розташоване у с. Остриця Новоселицького району Чернівецької області на вул.Тваринників,15. Земельна ділянка, на якій знаходиться вказане нерухоме майно, перебуває у комунальній власності територіальної громади села Остриця, відповідач здійснює фактичне користування нею, однак договір оренди землі між сторонами не укладено, а відповідач не сплачує орендну плату. Внаслідок ситуації, що склалася, Магальська сільська рада недоотримала дохід у розмірі орендної плати в сумі 680232,88 грн. за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 13 лютого 2020 року у позові в даній справі відмовлено.
Вказане рішення обґрунтовано наступним:
1) зі змісту судових рішень у справах №926/239/16, №926/4689/16, №926/3728/16, №926/853/17, №720/1457/17, №926/23/19, №926/522/19 вбачається, що відповідач неодноразово звертався до позивача із заявами оформлення права власності на земельну ділянку на вул. Тваринників, 15 в с.Остриця Новоселицького району. Незважаючи на встановлене законом та судами право відповідача на викуп спірної земельної ділянки, позивач ухиляється від розгляду відповідних заяв товариства та передачі земельної ділянки у його власність шляхом викупу. Вказане свідчить, що позивач систематично порушує принцип належного урядування, що й призвело до спірної ситуації, а неправомірні відмови позивача у викупі земельної ділянки слід ототожнювати із втручанням у право відповідача на мирне володіння майном;
2) враховуючи свідоме порушення позивачем права відповідача на викуп спірної земельної ділянки, він не повинен мати можливості отримувати від своїх протиправних дій вигоду у формі стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, що є предметом даного позову. Відповідно, у відповідача відсутній обов`язок зі сплати орендної плати за землю, право на придбання якої підтверджено рішенням суду;
3) для вирішення спору про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за земельну ділянку необхідно з`ясувати обґрунтованість порядку та підстав нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою. Водночас, в матеріалах справи відсутні чинні рішення позивача про надання в оренду спірної земельної ділянки, визначення розміру орендної плати чи про затвердження розрахунку орендної плати за земельні ділянки, що перебувають в комунальній власності територіальної громади територіальної громади с. Магала. Вказане, на думку суду, свідчить про те, що позивач не довів обґрунтованості нарахування орендної плати у розмірі 3% від вартості нормативної грошової оцінки землі.

Не погодившись з даним рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, з огляду на неправильне застосування судом норм матеріального права, у зв`язку з чим просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.
У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:
1) суд першої інстанцій в своєму рішенні не надав належної оцінки всім доводам позовної заяви та суті звернення до суду, а обґрунтування судового рішення зведено до порушення позивачем вимог закону та принципу належного урядування щодо передачі земельної ділянки відповідачу у власність шляхом викупу;
2) позовні вимоги у даній справі обґрунтовані положеннями ст. 1212 ЦК України та тим фактом, що зобов`язання відповідача перед позивачем є за своєю правовою суттю кондикційними, а не деліктними. В свою чергу, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, а доведенню підлягає лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої;
3) правову позицію щодо кондикційних зобов`язань, в тому числі щодо питання про безпідставне збереження коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справі № 922/207/15 та Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 724/292/15-ц, від 28.02.2020 у справі № 913/169/18;
4) з огляду вищенаведене та на фактичні обставини даної справи, слід зробити висновок про те, що відповідач, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, зберігає у себе відповідні кошти і тим самим збільшує вартість власного майна, а позивач втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати). При цьому, розмір збережених відповідачем коштів, який підлягає відшкодуванню, розрахований позивачем виходячи з розміру орендної плати за землю в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки, що у узгоджується з положеннями ст. 288.5.1 Податкового кодексу України, відповідно до якої розмір орендної плати не може бути меншим за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено;
5) суд не надав належної оцінки судовим рішенням у спорах про визнання недійсними рішень Магальської сільської ради про відмову у наданні дозволу відповідачу на розробку проекту землеустрою для викупу спірної земельної ділянки. Вказані судові рішення свідчать лише про те, що позивачем були допущені помилки при ухваленні власних рішень щодо земельної ділянки, які стосуються лише дотримання процедури прийняття цих рішень. Судами не було встановлено обов`язку позивача відчужити на користь відповідача земельну ділянку у майбутньому та зазначено, що право відповідача на викуп землі повинне реалізовуватись ним у порядку, визначеному Земельним кодексом України.

Відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив наступне:
1) скаржник не вправі покликатися на розумні очікування щодо отримання орендної плати, оскільки розумні очікування – це наслідок легітимної поведінки. В свою чергу, ситуація, яка склалася між сторонами щодо оформлення землекористування спірною земельною ділянкою, доведена до абсурду саме позивачем. Протиправна поведінка позивача не може створювати розумних очікувань з отримання ним певних вигод. Більше того, у текстах судових рішень, ухвалених у інших спорах між тими ж сторонами, двічі вже було зроблено висновок про систематичне порушення позивачем принципу належного урядування у правовідносинах щодо оформлення землекористування ТзОВ «Буковина Геліос» на спірну земельну ділянку;
2) висновок суду першої інстанції про те, що позивач як орган місцевого самоврядування, який не виконує рішення суду та не дотримується вимог чинного законодавства в частині реалізації права відповідача на викуп земельної ділянки, не повинен мати можливість отримувати від своїх протиправних дій вигоду у формі стягнення безпідставно збережених коштів, узгоджується з доктриною venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), що закріплена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц. При цьому, вказана постанова, хоч і стосується правовідносин у спорах про недійсність договору, однак, з огляду на зміст статтей 6, 13, 1212, 1215 ЦК України та п.70-72 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України», підлягає до застосуванню і до цивільних прав та обов`язків, що виникають з інших правових підстав.
3) помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні кондиції на користь позивача і що попередня поведінка позивача немає ніякого значення, оскільки із загального правила ч. 2 ст. 1212 ЦК України встановлено виняток. Так, відповідно до ч. 1 статті 1215 ЦК України, у випадку, якщо це встановлено законом, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню. В свою чергу, такий випадок прямо передбачений Цивільним кодексом України, а саме, у ч. З ст. 16 ЦК України передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно ж до частини 2 вказаної статті, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09 червня 2020 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі (головуюча суддя Данко Л.С., судді Мирутенко О.Л., Скрипчук О.С.). Надалі, розгляд даної справи відкладався у період встановлення на території України карантину з метою запобігання розповсюдження коронавірусної інфекції COVID-19. 
31 серпня 2020 року, у зв`язку з відставкою головуючої судді Данко Л.С., на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду було проведено автоматизовану заміну складу суду для розгляду апеляційної скарги у даній справі та визначено нову головуючу суддю – Орищин Г.В.
В судовому засіданні, яке відбулося 08.10.2020, було заслухано пояснення представника відповідача, а розгляд справи – відкладено на 12.11.2020. В судове засідання 12.11.2020 позивач (скаржник) повторно не забезпечив участі свого представника, хоча належним чином був повідомлений про наявність даного апеляційного провадження, а також про час, дату та місце кожного із судових засідань у даній справі.
10 листопада 2020 року до суду надійшло клопотання від представниці позивача адвоката Сімків Є.В. про розгляд справи без участі позивача, однак згідно довідки провідного спеціаліста відділу документального забезпечення суду від 10.11.2020, вказане клопотання не містить кваліфікованого електронного підпису. 
З огляду на наведене, а також на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо здійснити без участі позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.09.2016, земельна ділянка площею 2,6990 га на вул. Тваринників, 15 в с. Остриця Новоселицького району Чернівецької області (кадастровий номер 7323083600:03:003:0215) перебуває у комунальній власності територіальної громади села Магала в особі Магальської сільської ради.
На вказаній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, що належить відповідачу, а саме, склад з приміщенням охорони (літера А), загальною площею 52,90 кв.м; фундамент (літера Б), площею забудови 89,90 кв.м; вигріб, (№ 1, № 2, № 3, № 4); огорожа, (№ 5, № 6, № 7); трансформатор, (тр-р); замощення, (I, II, III, IV).
Незважаючи на те, що на земельній ділянці, кадастровий номер 7323083600:03:003:0215, розташоване нерухоме майно відповідача, між сторонами даної справи не врегульовано правовідносини з приводу користування вказаною земельною ділянкою.
Актом обстеження земельної ділянки від 23.04.2019, комісією Магальської сільської ради у складі ОСОБА_1 (голова комісії з земельних питань сільської ради), ОСОБА_2 (спеціаліст з земельних питань сільської ради), Грабажіва Д.В. (заступник голови сільської ради), ОСОБА_3 (депутат сільської ради), ОСОБА_4 (депутат сільської ради) встановлено, що на земельній ділянці площею 2,699 га розташована нежитлова будівля та трансформаторна підстанція, що належать ТзОВ «Буковина Геліос», яке користується земельною ділянкою не сплачуючи за користування орендну плату.
Факт наявності на земельній ділянці, належній позивачу, нерухомого майна відповідача та обставина про фактичне користування відповідачем вказаної земельної ділянки  визнаються обома сторонами та неодноразово встановлювались судовими рішеннями у справах, про які буде зазначено нижче.
Більше того, заперечення відповідача у даній справі зводяться до того, що фактичне користування відповідною земельною ділянкою він змушений здійснювати без укладення договору оренди, оскільки позивач відмовляється вирішити питання про викуп вказаної земельної ділянки на користь відповідача.
З огляду на фактичне користування відповідачем земельною ділянкою, позивач здійснив розрахунок неотриманих сільською радою коштів за таке користування за період 2017 – 2018 років, виходячи з нормативної грошової оцінки, перемноженої на показник 3%.
Згідно витягів з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 31.01.2019, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 7323083600:03:003:0215 у 2017-2018 роках становила 11337214,72 грн.
Відповідно до листа Головного управління ДФС України у Чернівецькій області №3799/ФОП/адв/24-13-53-05 від 13.05.2019, протягом 2017-2018 року ТзОВ «Буковина Геліос» не сплачувало земельного податку за вказану земельну ділянку.
У матеріалах справи відсутні інші докази, які б свідчили про сплату відповідачем орендної плати чи земельного податку за користування земельною ділянкою у період 2017-2018 років.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судовими рішеннями у справах №926/602/13, 926/1154/13, 926/239/16, 926/4689/16, 926/853/17, 926/3728/16, 926/23/19, 720/1457/17 та 926/522/19 встановлено наступні фактичні обставини:
06 серпня 2010 року між Магальською сільською радою (орендодавець) та ОСОБА_5 (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки. 
З акта прийому-передачі земельної ділянки від 06.08.2010 вбачається, що ОСОБА_5 прийняв в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку площею 2,699 га для будівництва і обслуговування складських приміщень на АДРЕСА_1 .
11 серпня 2010 року рішенням виконавчого комітету Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області №241 надано ОСОБА_5 дозвіл на виготовлення проектної документації на будівництво складських приміщень, готелю та офісних приміщень по АДРЕСА_1 . 
25 січня 2011 року ОСОБА_5 був виготовлений технічний паспорт нежитлової будівлі, відповідно до якого на земельній ділянці площею 2.6990 га розташовані нежитлова будівля літ. “А” (склад з приміщенням охорони), фундамент літ “Б” побудований до 1990 року, вигрібні ями бетонні 1-4 побудовані до 1990 року та бетонні замощення ІІ-ІV.
Рішенням виконавчого комітету Магальської сільської ради № 98 від 06 червня 2011 року оформлено право приватної власності ОСОБА_5 на нежитлову будівлю складу з приміщенням охорони з допоміжними спорудами – трансформатором.
22 червня 2011 року виконавчим комітетом Магальської сільської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 на нежитлову будівлю - складу з приміщенням охорони, літ “А” загальною площею 52,90 м кв. та трансформатор, зареєстроване Новоселицьким КБТІ 29.06.2011 за реєстраційним номером 33964480, номер запису 477 сторінка 185 в книзі 2.
У подальшому, гр. ОСОБА_5 неодноразово звертався до Магальської сільської ради із заявами про викуп орендованої земельної ділянки, за результатами розгляду яких орган місцевого самоврядування ухвалював рішення від 08.04.2013 та від 28.08.2013, які, в свою чергу, були предметом судового розгляду у справах Господарського суду Чернівецької області №926/602/13 та №926/1154/13, за результатом яких Магальську сільську раду було зобов`язано повторно розглянути відповідні заяви ФОП Безарова В.В. про продаж земельної ділянки.
14 лютого 2015 року на підставі рішення загальних зборів засновників ТзОВ “Буковина Геліос” від 27 листопада 2014 року та відповідно до акта прийому - передачі майна, ОСОБА_5 , як засновник товариства, передав належне йому на праві власності нерухоме майно як внесок в статутний капітал позивача. 
Із акта приймання-передачі майна до статутного капіталу ТзОВ “Буковина Геліос” та плану поділу земельної ділянки (кадастровий номер 7323083600:03:003:0215) вбачається, що нерухоме майно складається з наступних будівель і споруд: нежитлова будівля - складу з приміщенням охорони (літера А), загальною площею 52,90 кв.м.; фундамент (літера Б), площею забудови 89,90 кв.м.; вигріб, (№ 1, № 2, № 3, № 4); огорожа, (№ 5, № 6, №7); трансформатор, (Тр-р); замощення, (І, II, III, IV) та розташоване на частині земельної ділянки, загальною площею – 0,7144 га. 
28 лютого 2015 року видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно ТзОВ “Буковина Геліос” у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єктом нерухомого майна являється нежитлова будівля складу з приміщенням охорони, загально площею 52.90 м.кв., фундамент літ “Б” площею забудови 89.90 м.кв., вигріб (№№1,2,3,4), огорожі (№№,5,6,7), трансформатор, замощення (І, II, III, IV).
21.05.2015 ОСОБА_5 , відповідно до акта прийому-передачі земельної ділянки, повернув Магальській сільській раді земельну ділянку площею 2,6990 га.
Рішенням Магальської сільської ради № 15 від 05.07.2015 було розірвано договір оренди землі від 06.08.2010, укладений між ОСОБА_5 та Магальською сільською радою на земельну ділянку площею 2,6990 га та зобов`язано ОСОБА_5 зареєструвати припинення права користування земельною ділянкою в державній реєстраційній службі Новоселицького РУЮ.
04.08.2015 ТзОВ “Буковина Геліос” звернулось до Магальської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для викупу з метою будівництва та обслуговування сонячної електростанції (СЕС) на фотовольтаїчних модулях та про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки. 
11 вересня 2015 року Магальська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області, розглянувши згадану заяву позивача, ухвалила рішення № 04, пунктом 1 якого утрималася в наданні позивачеві названого дозволу. 
Рішенням Господарського суду Чернівецької області у справі №926/239/16 від 07.04.2016 вказаний пункт 1 рішення Магальської сільської ради №04 від 11.09.2015 визнано незаконним.
12.05.2016 товариство повторно звернулось до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для її викупу.
Рішенням Магальської сільської ради №5 від 07.07.2016 товариству було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для викупу (пункт 1), однак надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,6990 га. для передачі її в оренду (пункт 2). 
Рішенням Магальської сільської ради №18 від 30.11.2016 попереднє рішення ради було скасовано та надано дозвіл Магальській сільській раді на виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки; вирішено затвердити технічну документацію на наступній сесії сільської ради; вирішено розглянути заяву ТзОВ «Буковина Геліос» щодо відведення земельної ділянки (шляхом викупу) після затвердження технічної документації.
За результатами розгляду справи №926/4689/16 (рішення Господарського суду Чернівецької області від 09.03.2017, постанова Львівського апеляційного господарського суду від 06.06.2017) рішення Магальської сільської ради №18 від 30.11.2016 було визнано недійсним, а за ТзОВ “Буковина Геліос” визнано право на викуп земельної ділянки.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.03.2018 у справі №926/3728/16 рішення Магальської сільської ради №5 від 07.07.2016 було також визнано недійсним
Окрім того, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.08.2018 у справі №926/853/17 відмовлено у задоволенні позову керівника Сторожинецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Магальської сільської ради про стягнення збитків в розмірі 135 557,13 грн., завданих внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання спірної земельної ділянки за період з 01.03.2015 по 10.05.2016 у зв`язку з протиправною діяльністю позивача, який неодноразово відмовляв відповідачу в набутті та оформленні своїх законних прав на земельну ділянку. Вказане рішення залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018.
08.05.2018 товариство повторно звернулося до Магальської сільської ради із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для викупу.
13.12.2018 Магальська сільська рада прийняла рішення: 1) №7-13/18, яким надано дозвіл сільській раді на виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки площею 2,6690 га на земельні ділянки площею 0,7144 га та 1,9846 га; 2) № 13-13/18, яким вирішено заяву ТзОВ “Буковина Геліос” розглянути після проведення розподілу земельної ділянки.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 17.04.2019 у справі №926/23/19 визнано незаконними та скасовано вищевказані рішення Магальської сільської ради від 13.12.2018.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 06.11.2019 у справі №926/522/19 відмовлено у задоволенні позову Магальської сільської ради про стягнення з товариства заборгованості зі сплати орендної плати за землю в сумі 64443,24 грн. за період з січня по вересень 2016 року.
Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 12.09.2018 у справі №720/1457/17 відмовлено у задоволенні позову Магальської сільської ради до ТзОВ "Буковина Геліос" про визнання частково недійсним акта прийому – передачі майна до статутного капіталу товариства від 14.02.2015.
Посилаючись на вищенаведені фактичні обставини та судові рішення, відповідач стверджує про те, що на час вирішення даного спору, незважаючи на визнане судом право на викуп спірної земельної ділянки, відповідна заява позивача від 07.05.2018 досі залишається нерозглянутою Магальською сільською радою. Отже, на думку відповідача, спірна ситуація виникла саме із вини позивача, а тому останній не має права вимагати сплати коштів в якості орендної плати.

Відповідно до положень ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Статтями 122, 123, 124 ЗК України передбачено, що органи місцевого самоврядування передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.
В силу статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
За змістом глави 15 ЗК України, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.
Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» ч.1 ст. 96 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України).
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким, за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі», визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Частина 1 ст. 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» ч.1 ст. 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.
Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст. 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (ч.2 ст. 1166 ЦК України).
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
З метою надання правової оцінки характеру спірних відносин між сторонами,  колегія суддів враховує наступне:
Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу).
Частиною 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
За змістом ч.3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Отже, за змістом вказаних приписів, виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи ч.2 ст.120 ЗК України, не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.
У випадку, коли до нового власника нерухомого майна  не перейшло право оренди земельної ділянки, на якій розміщене це нерухоме майно, у зв`язку з тим, що земельна ділянка не була відведена в оренду попередньому власнику нерухомого майна, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Вказані висновки щодо застосування норм права в аналогічних правовідносинах викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 та підлягають застосуванню до спірних правовідносин у даній справі з огляду на ч.4 ст. 236 ГПК України.
Як було зазначено вище, відповідач є власником нерухомого майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці комунальної власності. Матеріали справи не містять доказів належного оформлення власником нерухомого майна права користування земельними ділянками (укладення договорів оренди з сільською радою та державної реєстрації таких прав).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ТзОВ «Буковина Геліос» як фактичний користувач земельної ділянки комунальної власності, на якій розташовані будівлі, належні вказаному товариству на праві приватної власності, без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок – Магальської сільської ради,  зберегло у себе кошти, які мало заплатити за користування нею, у зв`язку з чим зобов`язане повернути ці кошти власнику на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина 1 статті 21 Закону України "Про плату за землю").
Визначення земельної ділянки наведено в частині 1 статті 79 Земельного кодексу України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Як встановлено приписами частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі", об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.
Судом встановлено, що земельні ділянки, за користування якими позивач просить стягнути збережені кошти (в розмірі орендної плати) є сформованими об`єктами цивільних прав.
За нормами ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
За положеннями частини 5 статті 5, частини 1 статті 13 Закону України "Про оренду земель", для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка.
Відповідно до частин 1 - 2 статті 15, частини 2 статті 18 Закону України "Про оренду земель", підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років.
Відповідно до пункту 288.5.1 статті 288 ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території (не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, про що зазначено як у пункті 288.5.1 статті 288, так і у пункті 274.1 статті 274 ПК України) і не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Як зазначалося вище, із витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 7323083600:03:003:0215 вбачається, що нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки у 2017-2018 роках становила 11337214,72 грн.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що позивач належним чином  обґрунтував власний розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів у сумі 680232,88 грн., який базується на нормативній грошовій оцінці земельної ділянки та розмірі орендної плати за землю (земельного податку), що встановлений у ст. 274 та 288 Податкового кодексу України.
З огляду на положення ст. 289 Податкового кодексу України колегія суддів відхиляє покликання відповідача на звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 196- 206, т.1), на який покликається відповідач.
З огляду на вищенаведені положення Податкового кодексу України колегія суддів також відхиляє покликання відповідача на те, що позивачем не було належним чином обґрунтовано свого розрахунку.
Стосовно покликання відповідача та суду першої інстанції на те, що позивач, який не дотримується вимог чинного законодавства в частині реалізації права відповідача на викуп земельної ділянки, не повинен мати можливості отримувати від своїх протиправних дій вигоди у формі стягнення безпідставно збережених коштів, що узгоджується з доктриною venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), що закріплена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц, колегія суддів зазначає таке:
Суд констатує той факт, що між сторонами у даній справі існує спір щодо викупу відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером 7323083600:03:003:0215, який триває з 2015 року.
Більше того, як було зазначено вище, на підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у справі № 926/4689/16 за ТзОВ «Буковина Геліос» було визнано право на викуп земельної ділянки площею 2,6990 га на вул. Тваринників, 15 у с. Остриця Новоселицького району Чернівецької області (кадастровий номер 73203836000:03:003:0215), цільове призначення для розташування складських приміщень комерційного використання, готелю та офісних приміщень.
Як було зазначено вище та не заперечується обома сторонами, відповідач здійснює фактичне використання спірної земельної ділянки комунальної власності.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених вище, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними і до них підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України.
При цьому, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, на спірні правовідносини, які є предметом спору у даній справі, не впливає той факт, що  внаслідок дій (бездіяльності) позивача відповідач не реалізував свого права на викуп спірної земельної ділянки. 
Більше того, незважаючи на наявність спору між сторонами, в силу прямої вказівки Земельного кодексу України, що міститься у статті 206, використання землі в Україні є платним. Також суд зазначає, що правовідносини у даній справі стосуються фактичного користування відповідачем земельною ділянкою, а не її викупу. 
Стосовно твердження відповідача про те, що в силу ч. 1 статті 1215, ч. 3 ст. 16 та ч.2 ст. 13 ЦК України він не повинен повертати позивачу безпідставно збережені кошти за користування землею, то такі є необґрунтованими, оскільки ч. 3 ст. 16 ЦК України жодним чином не врегульовує питання, пов`язані із поверненням безпідставно набутого (збереженого) майна, а встановлює право суду відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи у певних випадках.
Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про те, що місцевий господарський суд неправильно застосував до спірних правовідносин як загальні засади цивільного законодавства, так і конкретні положення ЦК України щодо захисту цивільних прав та інтересів (глава 3) та щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (глава 83).
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
У зв`язку з вищевикладеним, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
У зв`язку із скасуванням рішення місцевого господарського суду та ухваленням апеляційним господарським судом нового рішення про задоволення позову, судові витрати у даній справі підлягають новому розподілу.
Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, на відповідача слід покласти 10203,49 грн. судового збору, сплаченого позивачем за подання позову, та 15305,23 грн. судового збору, сплаченого позивачем за подання  апеляційної скарги.
Витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем під час апеляційного розгляду даної справи, які він просив розподілити за результати розгляду апеляційної скарги, слід залишити за відповідачем.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Магальської сільської ради задоволити.

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 13 лютого 2020 року у справі № 926/1753/19 скасувати.

Позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Буковина Геліос" (58018, м. Чернівці, вул. Комарова,13а, ідентифікаційний код 39526355) на користь Магальської сільської ради (60313, с. Магала, Новоселицький район, Чернівецька область, ідентифікаційний код 04417636) безпідставно збережені кошти в сумі 680232,88 грн., а також  10203,49 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 15305,23 грн. судового збору за розгляд справи  судом апеляційної інстанції.

Господарському суду Чернівецької області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно статтей 287, 288 ГПК України.
Справу повернути в Господарський суд Чернівецької області.

Повний текст постанови складено 18.11.2020.

Головуюча суддя          Г.В. Орищин

суддя          О.Л. Мирутенко

суддя          О.С. Скрипчук