ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13156/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, у якому просив:  
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови скласти, оформити і подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області довідку для перерахунку ОСОБА_1 , грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (премія - 10%, надбавка за виконання особливо важливих завдань - 50%, надбавка за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям (за роботу з таємними документами) - 15%;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти, оформити і подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області довідку про розмір ОСОБА_1 , грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення: премія - 10%, надбавка за виконання особливо важливих завдань - 50%, надбавка за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям (за роботу з таємними документами) - 15%, починаючи з 01.04.2019.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись з постановленим рішенням,  ІНФОРМАЦІЯ_2  подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 у повному обсязі.
В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_2 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_2 наголошує, що у поданій довідці зазначені всі види грошового забезпечення, передбачені чинним на момент складання такої довідки пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 “Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб”  та пунктом 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”  затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45. При цьому, скасування пунктів 1, 2 Постанови № 103 та змін до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45 не дає нових підстав для складення нової довідки про розмір грошового забезпечення та направлення її до пенсійного органу.
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.  
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України. З 2003 року, після звільнення з військової служби позивачу призначена і виплачується пенсія за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
На виконання вимог частини четвертої статті 63 Закону, Постанови КМУ № 704, із 01.01.2018 року позивачу був проведений перерахунок пенсії в порядку Постанови КМУ від 13.02.2008 № 45 та продовжено її виплату за правилами встановленими Постановою КМУ від 21.02.2018 № 103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”, тобто із урахуванням виключно трьох складових: посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років та із зменшенням розміру (пункт 2 Постанови № 103) виплачуваних коштів. 
Позивач звернувся до військового комісаріату з проханням надати довідку з включенням додаткових видів грошового забезпечення. 
Листом від 19.06.2019 року № 2/5/1383 відповідач повідомив позивача, що у Київського міського військового комісаріату відсутні законодавчі підстави для видачі оновленої довідки, оскільки Кабінетом Міністрів України не приймалось рішення про зміну хоча б одного виду складової грошового забезпечення військовослужбовців.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно із частиною 2  статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”  (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3     статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
Так,  статтею 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ  передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Процитована норма статті 43 Закону  міститься в розділі V “Обчислення пенсії”, тобто в загальному розділі, та безпосередньо визначає складові грошового забезпечення для обчислення пенсій. При цьому під обчисленням слід розуміти процес отримання  результату за допомогою дій над числами, кожне з яких є конкретним цифровим вираженням розміру складових грошового забезпечення.
Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано  статтею 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, згідно із якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом  та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього  Закону  провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього  Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього  Закону.
Усі призначені за цим  Законом  пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Отже, Кабінету Міністрів України надано право на встановлення умов та порядку перерахунку пенсій, а також розміри складових грошового забезпечення для такого перерахунку.
Пунктом 1 Порядку № 45 передбачено, що пенсії, призначені відповідно до  Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із  Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 45 (у редакції, чинній на час виникнення у Позивача права на перерахунок пенсії) під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.
Приймаючи рішення про перерахунок пенсії, Кабінет Міністрів України у  постанові від 21 лютого 2018 року № 103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”  (далі - Постанова № 103) (у редакції, чинній на час виникнення у Позивача права на перерахунок пенсії) також визначив складові, з яких такий перерахунок здійснюється - окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади).
Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року та постановою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року по справі  № 826/3858/18 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку 45.
Суди у наведених рішеннях вказали, що для цілей перерахунку пенсії орган виконавчої влади не уповноважений та не вправі змінювати визначений  Законом  перелік складових грошового забезпечення, які встановлені  статтею 43 Закону № 2262-XII. Зміна умов чи норм пенсійного забезпечення (зокрема, визначення видів грошового забезпечення для перерахунку пенсій) підзаконними нормативно-правовими актами є порушенням закону.
Крім того, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано  пункт 6 Постанови № 103, яким було внесено зміни до Порядку № 45 та до  постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей”.
Суд у цьому рішенні вказав, що обмеження виплати пенсії, обчисленої особі згідно  Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, не може бути встановлено  постановою Кабінету Міністрів України.
Враховуючи викладені обставини, на час виникнення спірних правовідносин, відсутній будь-який нормативний акт, який би обмежував коло складових грошового забезпечення колишніх військовослужбовців для обчислення перерахованої пенсії, у порівнянні з     статтею 43 Закону № 2262-XII, позаяк відповідні норми Постанови № 103 та Порядку № 45 були визнані нечинними судовими рішеннями, які набрали законної сили.
Крім того,  постановою Кабінету Міністрів України “Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян” від 24 грудня 2019 року № 1088 виключено пункти  1-3 Постанови № 103. 
Таким чином, вирішуючи спір у даній справі слід застосовувати безпосередньо частину четверту  статті 63 Закону № 2262-XII  у взаємозв`язку із частиною третьою статті 43 Закону № 2262-XII, яка визначає, що пенсії особам, які мають право на пенсію за  Законом № 2262-XII  обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За таких обставин, враховуючи, що відмова Київського міського військового комісаріату у формуванні та направленні спірної довідки не ґрунтувалась на тому, що зі спірних складових не було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування чи страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, колегія суддів дійшла висновку про неправомірність відмови Київським міським військовим комісаріатом скласти, оформити і подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 для перерахунку пенсії. 
Також, колегія суддів вважає обраний позивачем та застосований судом першої інстанції спосіб захисту порушених прав шляхом зобов`язання Київського міського військового комісаріату сформувати та подати довідку зі спірними відомостями належним та цілком ефективним у межах спірних правовідносин.
На протиправності відмови у підготовці та наданні довідки зі спірними відомостями щодо щомісячних додаткових видів грошового забезпечення наголошено також і у рішенні Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у зразковій справі № 160/8324/19, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2020 року.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зобов`язання Київського міського військового комісаріату скласти, оформити і подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення  ОСОБА_1  для перерахунку пенсії. 
Крім того, колегією суддів не приймаються до уваги доводи  ІНФОРМАЦІЯ_1  про те, що інші виплати, а саме надбавки за службу в умовах режимних обмежень, які отримував позивач на момент виникнення у нього права на призначення пенсії, довідка про розмір грошового забезпечення відповідно до Порядку 45 в редакції  Постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 року  не передбачає, оскільки такі твердження не ґрунтуються на вимогах чинного на момент виникнення спірних відносин законодавства та фактичних обставинах справи.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з ч. 1  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                     
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.          
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року залишити без змін.        
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 Суддя-доповідач                                                                                  Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Глущенко Я.Б.

  Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.