П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

1 грудня 2020 року                                                                         місто Київ
 
справа № 755/15499/19                                   
апеляційне провадження № 22-ц/824/12025/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого Головачова Я.В.,
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Катющенко В.П. від 19 червня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_3 про призначення додаткової судової психологічної експертизи у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей,  
 
в с т а н о в и в :
 
В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей.
У березні 2020 року ОСОБА_3 подав заяву про призначення додаткової судової психологічної експертизи, мотивуючи її тим, що за його заявою Експертно-дослідною службою України проведено комісійну судову психологічну експертизу від 10 жовтня       2019 року № 430/10/19 щодо оцінки сімейної ситуації між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також її виплив на дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Ураховуючи те, що під час проведення експертизи не було проведено дослідження матері ОСОБА_1 , заявник просив призначити додаткову психологічну експертизу з метою проведення психологічного обстеження матері дітей ОСОБА_1 , з урахуванням питань поставлених ОСОБА_3 та наведених у висновку комісійної судової психологічної експертизи від 10 жовтня 2019 року № 430/10/19.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року заяву ОСОБА_3 про призначення додаткової судової психологічної експертизи задоволено. Призначено по справі додаткову судову психологічну експертизу до висновку експертів         № 430/10/19 від 10 жовтня 2019 року, з метою проведення психологічного обстеження матері ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_5 , на розгляд якої поставлено питання: яким чином сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості батьків (матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_3 ), особливості їх виховної поведінки впливають на емоційний стан,
психічний розвиток та відчуття благополуччя дітей ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 )?; яким чином можуть вплинути умови виховання кожного з батьків на психологічний стан та розвиток дітей?; чи має залежність оцінка сімейної ситуації дітьми від впливу з боку батьків та інших дорослих?; якими є психологічні рекомендації для забезпечення найліпших інтересів дітей ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), з психологічної точки зору? Проведення додаткової експертизи доручено ТОВ "Експертно-дослідна служба України", попереджено експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України. Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача ОСОБА_3 . Надано в розпорядження експертів матеріали цивільної справи №755/15499/19. Зобов`язано ОСОБА_1 у день призначений експертами з`явитися та забезпечити явку малолітньої дитини ОСОБА_5 , до відповідної установи з метою проведення психологічного обстеження. Зупинено провадження по справі до отримання висновку експертизи.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи. Скаржник зазначає, що суд не мав права призначати додаткову експертизу, оскільки первинна судова психологічна експертиза по справі не призначалась; в супереч положень статей 102, 106 ЦПК України в матеріалах справи відсутній оригінал висновку експерта; відповідач не надавала своєї згоди на проведення щодо неї психологічної експертизи; суд не навів обґрунтування необхідності проведення додаткової експертизи, зокрема не вказав у чому полягає неповнота або неясність висновку експертів № 430/10/19 від 10 жовтня 2019 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи, а тому у її задоволенні слід відмовити. Вказував, що в судовому засіданні під час вирішення питання щодо призначення додаткової експертизи, відповідач погодилась на її проведення та додатково вважала, що доцільним буде проводити експертизу з урахуванням дослідження дитини ОСОБА_5 . Проте, після зміни представника відповідача змінилась і її позиція.  
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просили її задовольнити.
ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.
Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи Служба у справах дітей повідомлялась належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом установлено, що у вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей.
Позов мотивовано тим, що з 7 червня 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилося дві дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2009 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.
Позивач вказував, що у сторін неприязні стосунки і кращим інтересам дітей буде відповідати визначення їх місце проживання з батьком.
На підтвердження обставин справи, позивачем надано суду копію експертного висновку Експертно-дослідної служби України № 430/10/19 за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи від 10 жовтня 2019 року. Вказана експертиза була проведена за зверненням ОСОБА_3 та на підставі поданих ним доказів, я також його психологічного дослідження.
У березні 2020 року ОСОБА_3 подав заяву про призначення додаткової судової психологічної експертизи, посилаючись на те, що під час проведення експертизи                    № 430/10/19 не було проведено дослідження матері ОСОБА_1 .
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що для з`ясування обставин справи, які мають значення для справи та потребують спеціальних знань, слід призначити додаткову судову психологічну експертизу. Також суд врахував позицію сторони відповідача і призначив психологічне дослідження малолітньої ОСОБА_5 .
Проте з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на таке. 
Порядок та підстави призначення експертизи за ухвалою суду наведені у Параграфі 6 Глави 5 ЦПК України. 
Так, відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі, коли для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати ( стаття 105 ЦПК України).
Аналізуючи наведені норми права, можна зробити висновок, що призначення судом експертизи є дискреційним повноваженням суду, крім випадків чітко передбачених цивільним процесуальним законом.
Для вирішення справи мають значення лише ті дані, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Такі дані можуть бути встановлені, зокрема висновком експерта (стаття 76 ЦПК України).
Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Такий висновок викладається у письмовій формі і приєднується до справи (частини 1,4 статті 102 ЦПК України). 
Згідно з положенням статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).
Як убачається з наявної в матеріалах справи копії висновку комісійної судової психологічної експертизи № 430/10/19 від 10 жовтня 2019 року, проведеної Експертно-дослідною службою України, експерти надали вичерпні відповіді на поставлені ОСОБА_3 питання, вони є чіткими та зрозуміли.
Призначаючи по справі додаткову психологічну експертизу, суд першої інстанції не надав оцінку вказаному висновку експертів та не визнав його неповним або неясним, а тому висновок суду щодо необхідності її призначення не можна вважати обґрунтованим.
Крім того, як убачається з висновку експертизи № 430/10/19 від 10 жовтня 2019 року, проведення психологічного дослідження ОСОБА_1 і дитини ОСОБА_5 не було предметом дослідження експертів, а тому така експертиза не може вважатись додатковою і по своїй суті є первинною.
Також колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо недопустимості примусового психологічного дослідження ОСОБА_1 .
З урахуванням наведеного, висновок суду щодо наявності підстав для призначення додаткової експертизи є недостатньо мотивованим і у сукупності з наявними в матеріалах справи доказами - помилковим.
Таким чином, колегія суддів вважає, що постановляючи ухвалу про призначення експертизи судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 14 грудня 2020 року.

Головуючий                                                         Судді: