ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3276/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2020 р. у справі № 280/3276/20
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:
Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача; зобов`язати відповідача вжити заходи реагування до позивача за самовільне захоплення городу колгоспного двору площею 1.95 га в 1920 році по теперішній час за адресою   АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача прибути за вказаною адресою  для складання на позивача актів перевірки, протоколів та постанов за самовільне захоплення землі приписів - цього городу присадибної ділянки колгоспного двору з 1920 року; стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в 500 грн. і моральну шкоду в 50 000 грн.
Судом першої інстанції позов задоволено частково. Визнано відповідь Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, викладену у листі від 13.05.2020 №31-8-0.41-912/90-20, протиправною. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області розглянути заяву позивача, подану від 29.04.2020 б/н (вх. №31-1925/0/1-20 від 06.05.2020) з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні суду. В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи, зокрема, щодо заподіяної позивачці матеріальної та моральної шкоди,  а також не застосував належний спосіб захисту порушеного права, адже у позові скаржниця просила зобов`язати відповідача вчинити відповідні дії, а не розглянути її звернення вдруге.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що  скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що 29.04.2020 позивачка звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області із заявою про вжиття до неї заходів за самовільне, на думку інспектора ОСОБА_2 ,  захоплення городу колгоспного двору площею 1.95 га в 1920 році  за адресою АДРЕСА_1 , а саме, просила Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області в особі інспектора Мізерної О.А. прибути за зазначеною адресою  для проведення перевірки та складання на позивачку актів перевірки, протоколів та постанов за самовільне захоплення землі.
Листом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 13.05.2020 №31-8-0.41-912/90-20 надано відповідь позивачу на його звернення від 29.04.2020, яким повідомлено, що на момент звернення Третім апеляційним адміністративним судом розглядається справа №318/2377/19 за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Запорізькій області у Запорізькій області Мізерної Олени Анатоліївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Не погодившись з такою відповіддю відповідача, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції виходив з того, що правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначено і спеціальним нормативно-правовим актом -  Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».
Статтею 9 Закону передбачено, що державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом проведення перевірок, розгляду звернень юридичних і фізичних осіб.
Статтею 10 Закону, серед іншого, передбачено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:
1) безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель.
2) складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.
Вищезазначене свідчить, що забезпечення та реалізація державного контролю, зокрема, шляхом проведення перевірок та розгляду звернень фізичних осіб, є прямим обов`язком Держгеокадастру та його територіальних органів.
Але відповідач у своєму листі від 13.05.2020 №31-8-0.41-912/90-20 надав відповідь позивачу на його звернення від 29.04.2020 р., у якому проігноровано звернення позивача: прибути за вказаною адресою для проведення перевірки та складання на позивача актів перевірки, протоколів та постанов за самовільне захоплення землі.
Посилання відповідача на те, що він відповідно до вимог чинного законодавства належним чином відреагував на заяву позивача  від 29.04.2020, тому його бездіяльності в даному випадку не має, суд вважає помилковими.
Так, ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області повідомило позивача, що Третім апеляційним адміністративним судом розглядається справа №318/2377/19, але позивач в своєму зверненні не просила її повідомити чи розглядається така справа судом, просила провести перевірку земельної ділянки, на що обґрунтованої відповіді не отримала.
Щодо стягнення матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не зазначила, з чого саме складається заявлена до стягнення матеріальна шкода, проте в тексті позовної заяви вказала,  що ці витрати вона понесла в зв`язку зі складанням фахівцем позовної заяви та його участю у судових засіданнях.
Проте позовна заява підписана безпосередньо позивачем, жодних договорів, рахунків, платіжних документів та інших доказів на підтвердження оплати послуг адвоката до позову не додано.
Також суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження заподіяння їй негативних наслідків пов`язаних із діями та рішеннями відповідачів (фізичного болю, душевних страждань, тощо), з якими законодавець пов`язує наявність підстав для стягнення моральної шкоди, що зумовлює відсутність підстав для задоволення таких позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Щодо способу захисту порушеного права. Колегія суддів наголошує, що у відповідності до ст. 5 КАС України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. При цьому,   судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та законні інтереси. 
Згідно ч.5 ст. 77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, позивач має довести обставини порушення його прав, свобод чи інтересів.
При цьому, з позовної заяви вбачається, що обставини, які зумовили звернення позивача до суду стосуються не її особисто, а ОСОБА_3 , відносно котрого, на думку позивача «відповідач організував адміністративну справу» щодо самовільного захоплення  земельної ділянки, яка є колгоспним двором позивача.
Отже, у заяві на адресу відповідача позивачка вимагає проведення перевірки  відносно правомірності користування нею земельною ділянкою. 
Суд першої інстанції вірно виходив з того, що забезпечення та реалізація державного контролю, зокрема шляхом проведення перевірок та розгляду звернень фізичних осіб, є прямим обов`язком Держгеокадастру та його територіальних органів.
Разом з тим, праву позивача має кореспондувати відповідний обов`язок суб`єкта владних повноважень. В даному випадку звернення позивача до відповідача обумовлює його належний розгляд, тобто надання відповіді по суті звернення з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян». 
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача  прибути за вказаною адресою  для складання на позивача актів перевірки, протоколів та постанов за самовільне захоплення землі приписів - цього городу присадибної ділянки колгоспного двору з 1920 року, то примус до вчинення таких дій з  боку суду не може бути застосований, адже вони є дискреційними повноваженнями відповідача, унормованими Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та «Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року. Тобто, відповідач не погодився і не відмовився виконати такі дії, він надав відповідь позивачу не по суті звернення, а тому суд не може надати оцінку правомірності такої бездіяльності,  допоки відповідачем не буде надано зазначену відповідь.
Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Щодо стягнення матеріальної і моральної шкоди, колегія суддів цілком погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності таких позовних вимог. Доводи апеляційної скарги щодо моральних страждань позивача зводяться до того, що вона є людиною старечого віку та інвалідом другої групи. Доводи щодо того, що позивачка  «втратила сон та постійно плаче» не доведені належними доказами, а також не доведено, що вони  знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із отриманням нею відповіді відповідача та нібито допущеною ним бездіяльністю. 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що всі доводи позивача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, їм було надано належну правову оцінку. Жодних підстав для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.
Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 316, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2020 р. у справі №280/3276/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов