ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 листопада 2020 року                                                                м.Суми
                                                               Справа №592/5666/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/2118/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Хвостика С. Г. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.,
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ», 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Косолап М.М., в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 05 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» (далі – ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ»), треті особи: приватний нотаріус Броварського районного округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович (далі – приватний нотаріус Колейчик В.В.), приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна (далі – приватний виконавець Дорошкевич В.Л.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Свої вимоги мотивує тим, що у 2017 році ним було підписано угоду на отримання кредитних коштів в ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» на суму 6000 грн строком на 1 рік. Зобов`язання по погашенню заборгованості ним були виконані в повному обсязі. На початку 2019 року ним повторно отримано кредитні кошти в ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» також на суму 6000 грн. Зобов`язання також виконувались своєчасно та належним чином з виплатою частинами тіла кредиту та нарахованих комісій та відсотків. Зазначає, що в середині 2019 року він дізнався, що йому як військовозобов`язаному з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з доповненнями, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі, банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Він звернувся до відповідача, де написав заяву про здійснення перерахунку по кредиту, до якої долучив копії документів про мобілізацію та посвідчення УБД. Інспектор його повідомила, що перерахунок буде здійснено.
28 квітня 2020 року рахунок у банку, де він отримує пенсію, було заблоковано на підставі постанови приватного виконавця Дорошкевич В.Л. у виконавчому провадженні № 61799696. Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису № 5806, виданого 03 квітня 2020 року приватним нотаріусом Колейчиком В.В. про стягнення з нього на користь відповідача боргу у розмірі 16 040 грн. 
Вказану заборгованість він не визнає, оскільки кошти внесені в ним в повному обсязі, а виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки сума боргу погашена ним в повному обсязі, претензії про наявність боргу відповідач йому не пред`являв, приватний нотаріус також не направляв йому ніяких документів. Вважає, що нотаріус не переконався, що заборгованість дійсно є безспірною.
Просить суд з наведених підстав визнати виконавчий напис № 5806, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. про стягнення з нього на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» 16 040 грн таким, що не підлягає виконанню.
Ковпаківськийрайонний суд м. Суми рішенням від 31 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 03 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. і зареєстрований у реєстрі за № 5806 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» заборгованості за кредитним договором № 221330 від 01 лютого 2019 року у загальному розмірі 16 040 грн.
Стягнув з ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.
В апеляційній скарзі ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», не погоджуючись з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, на яку посилається суд, стосується лише скасування постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року про зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, але не скасовує в цілому цю постанову. Постанова Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, є чинною і саме на її підставі нотаріус вчинив виконавчий напис.
Вказує на те, що за час проходження служби військовослужбовець ОСОБА_1 ніяких кредитів в ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» не оформлював та заборгованості за цей період не мав. Позивач неодноразово звертався до ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» для отримання грошових кредитів. На момент оформлення як попередніх, так і останнього кредиту він вже був демобілізований з військової служби та не був військовослужбовцем.
Пільги для ветеранів війни та учасників бойових дій відповідно до умов кредитного договору не передбачені. Отримання грошового кредиту не звільняє пільговика від його сплати в повному обсязі та сплати нарахованої пені за несвоєчасне внесення платежів, які не стосуються мобілізації та призову до військової служби.
Зазначає, що суд не розглянув як доказ заяву керівника філії № 45 ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» в м. Суми Цюх Н.В., в якій зазначено, що позивач неодноразово повідомлявся про заборгованість та необхідність сплати кредиту. Прострочення платежів на час подачі претензії становило 367 днів.
Звертає увагу суду на те, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості та документи, які підтверджують про попередження боржника (претензія) про заборгованість, її погашення та вчинення відносно нього виконавчого напису.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Визнаючи виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Колейчиком В.В. застосовано не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Крім того, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій, а тому нарахування відповідачем штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, а також процентів за користування кредитом свідчать про наявність спору щодо заборгованості за кредитним договором № 221330 від 01 лютого 2019 року. Також суд виходив з того, що відповідачем не надано доказів отримання позивачем претензії щодо заборгованості за кредитним договором. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2019 року між Філією № 45 ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 221330, за умовами якого відповідач надав позивачу в кредит грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 6500 грн на особисті потреби, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов зазначених у договорі (а. с. 45-47).
01 лютого 2019 року позивач отримав грошові кошти у сумі 6500 грн (а. с. 48).
Згідно графіку платежів ОСОБА_1 14 лютого 2019 року здійснено платіж у сумі 600 грн та 15 лютого 2019 року - у сумі 60 грн (а. с. 49).
Відповідно до Картки обліку виконання кредитного договору № 221330 станом на 17 червня 2020 року сума нарахованих відсотків за весь період користування кредитом складає 8320 грн., сума додаткових нарахувань по кредиту становить 2000 грн (а. с. 50).
З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 221330 ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість перед відповідачем станом на 21 лютого 2020 складає 16 040 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 6373,72 грн; простроченої заборгованості за процентами у розмірі 7666,28 грн.; строкової заборгованості за штрафами і пенями у розмірі 2000 грн (а. с. 99).
21 лютого 2020 року відповідач на адресу ОСОБА_1 направив претензію від 17 лютого 2020 року з вимогою виконати зобов`язання протягом семі днів перед ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» за договором № 221330 від 01 лютого 2019 року, а саме щодо негайного погашення заборгованості у сумі 16 040 грн (а. с. 36-38).
28 лютого 2020 року представник ТОВ «ІЗІ Кредит» звернувся до приватного нотаріуса Колейчика В.В. із заявою про вчинення виконавчого напису (а. с. 93).
03 квітня 2020 року приватним нотаріусом Колейчиком В.В. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинений виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 221330 від 01 лютого 2019 року, укладеним з ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» заборгованості за кредитним договором № 221330 від 01 лютого 2019 року; загальна сума що підлягає стягненню 16 040 грн, правочин зареєстрований у реєстрі за № 5806 (а. с. 100).
Приватний виконавець Дорошкевич В.Л. 13 квітня 2020 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61799696 про примусове виконання вказаного виконавчого напису та постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 (а. с. 8; 18).
Вказані постанови 13 квітня 2020 року направлені на адресу позивача та відповідача (а. с. 19-20).
Крім того, місцевий суд встановив, що 10 березня 2015 року ОСОБА_1  призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, до військової частини п/п № НОМЕР_1 -2 та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2  від 04 травня 2016 року має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій (а. с.  7; 9). Йому встановлено другу групу інвалідності на строк до 01 лютого 2022 року, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 03 лютого 2020 року (а. с. 10).
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).
Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів врегульована  Главою 14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). 
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Таким чином вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України   «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.  
В даній справі, рішення в якій переглядається, суд першої інстанції правильно встановив, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172.
Вказаний пункт 2 Переліку (зі змінами внесеними Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662) передбачав, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із заначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Проте, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили, визнав незаконною та нечинною Постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року в т.ч. в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із заначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
У вказаній постанові Київський апеляційний адміністративний суд, зокрема, зазначив, що у пункті 2 Переліку відсутня вимога про надання нотаріусу документів, які б підтверджували повідомлення боржника кредитором про наявність заборгованості та необхідність її погашення, що безперечно є порушенням прав боржника. 
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що приватний нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі норми (п. 2 Переліку), який рішенням суду визнано незаконною та нечинною. В даному випадку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен був керуватися відповідними нормами Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій та встановити, що подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Проте приватний нотаріус поверхнево підійшов до питання перевірки безспірності заборгованості, що стягується на підставі виконавчого напису. 
З наданих приватним нотаріусом суду першої інстанції документів, на підставі яких вчинялися реєстраційні дії, вбачається, що стягувачем приватному виконавцю для вчинення виконавчого напису були надані: кредитний договір № 221330 від 01 лютого 2019 року, картка обліку виконання кредитного договору, заява на вчинення виконавчого напису, виписка з особового рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, список поштових відправлень листів рекомендованих за формою 103 (а. с. 106-114).
ТОВ «ІЗІ «КРЕДИТ» в апеляційній скарзі наголошує на тому, що приватному нотаріусу надавався документ, який підтверджує попередження боржника (претензія) про заборгованість, її погашення та вчинення відносно нього виконавчого напису. Проте, з наданих суду приватним нотаріусом документів вбачається, що претензія йому не надавалася, була надана лише копія поштового відправлення. Так само, не було надано стягувачем приватному нотаріусу доказів отримання боржником вказаної претензії.
Не надано відповідачем доказів отримання ОСОБА_1 направленої 21.02.2020 року претензії щодо заборгованості за кредитним договором, і суду. 
Доданий до апеляційної скарги витяг з сайту Укрпошти про вручення поштового відправлення № 0200244933431, яке направлялось на адресу позивача, невідомій особі за довіреністю, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки цей доказ надано відповідачем з порушенням порядку, передбаченого ст. 83, ч. 3 ст. 367 ЦПК України.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що суд не розглянув як доказ повідомлення позивача про заборгованість та сплату кредита, заяву керівника філії № 45 ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» в м. Суми Цюх Н.В., так як суд першої інстанції навів обгрунтовані мотиви відповідно до яких він не бере зазначений доказ до уваги, з якими колегія суддів погоджується.
Відтак, приватний нотаріус не пересвідчився, що сума заборгованості, вказана у претензії відповідає сумі, вказаній у заяві на вчинення виконавчого напису, не витребував від стягувача доказів вручення боржнику претензії. При цьому, колегія суддів наголошує, що право нотаріуса на витребування від стягувача іншої інформацію чи документів, які мають відношення до вчинення виконавчого напису передбачено підпунктом 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку.
Крім того, нотаріус був не позбавлений можливості з метою встановлення безспірності суми заборгованості звернутися до боржника із відповідним листом, в якому повідомити останнього про надходження заяви на вчинення виконавчого напису.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що між стягувачем і боржником наявний спір щодо нарахованих процентів та штрафних санкції за кредитним договором, оскільки позивач 10 березня 2015 року був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, до військової частини НОМЕР_1 -2. 
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року та триває по теперешній час. 
Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. 
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання виконавчого напису, вчиненного 03 квітня 2020 року приватним нотаріусом Колейчиком В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІЗІ «КРЕДИТ» заборгованості за кредитним договором № 221330 від 01 лютого 2019 року у загальному розмірі 16 040 грн, таким, що не підлягає виконанню.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 13 листопада 2020 року.

Головуючий:                                                                 Т.А. Левченко

Судді:                                                                         О.І. Собина

                                                                               С.Г. Хвостик