КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року                                                                                                      місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 761/2599/19                                            
номер провадження: 22-ц/824/5601/2020                        
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року у складі судді Макаренко І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», третя особа: Територіальний сервісний центр №1442 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, про визнання права власності на транспортний засіб, 
В С Т А Н О В И В:
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Кредитпромбанк», третя особа: Територіальний сервісний центр №1442 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ТСЦ №1442 РСЦ МВС України в Донецькій області), про визнання права власності на транспортний засіб.
Позовна заява мотивована тим, що відповідачу ПАТ «Кредитпромбанк» на праві власності належав автомобіль «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , номер двигуна: НОМЕР_3 , який                           16 лютого 2012 року зазначав механічних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). З метою реалізації вказаного транспортного засобу 06 вересня 2012 року банком було знято автомобіль з обліку, на який було видано транзитний номер НОМЕР_4 . 
Позивач вказував, що 01 листопада 2012 року між ним та ПАТ «Кредитпромбанк» був укладений договір купівлі-продажу основних засобів, а саме, автомобіля «Volkswagen LT 35» (інвентаризаційний номер 10248), вартістю 24 835 грн 00 коп. та складений акт приймання-передачі зазначеного транспортного засобу. Однак  позивач у встановлений законом строк не поставив на облік вказаний автомобіль, та не провів його державну реєстрацію за собою відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, оскільки на момент придбання автомобіль був пошкоджений, тому позивач не мав можливості його транспортувати до сервісного центру. Вказував, що в подальшому він ремонтував вказаний автомобіль тривалий час, а з 2014 року за місцем проживання позивача почались бойові дії та проводилась антитерористична операція, що перешкоджало здійснити державну реєстрацію транспортного засобу.
Зазначав, що 07 серпня 2018 року він звернувся до ТСЦ №1442 РСЦ МВС України в Донецькій областіз метою проведення державної реєстрації вказаного автомобіля, однак йому було відмолено з тих підстав, що з наданого ним договору купівлі-продажу автомобілю «Volkswagen LT 35» від 01 листопада 2012 року неможливо ідентифікувати транспортний засіб, так як вказано тільки його марку.
Вказував, що факт придбання автомобіля у ПАТ «Кредитпромбанк» та належність його позивачу на праві власності підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 на автомобіль «Volkswagen LT 35», в якому зазначені його ідентифікуючи ознаки: 2001 рік випуску, номер шасі: НОМЕР_6 , номер двигуна: НОМЕР_7 , копією довідки про ДТП № 9864027, довідкою ВРЕР міста Донецька при УДАІ ГУМВС від 06 вересня  2012 року про зняття автомобіля «Volkswagen LT 35» з обліку для реалізації, договором купівлі-продажу основних засобів від 01 листопада 2012 року, актом приймання-передачі автомобіля «Volkswagen LT 35», листом ПАТ «Кредитпромбанк» № 608/56.2-6.6-01 від 10 жовтня 2018 року про те, що від Донбаської філії ПАТ «Кредитпромбанк» перераховувались кошти у сумі 24 835 грн 00 коп. за оплату  автомобіля «Volkswagen LT 35» відповідно договору купівлі-продажу від 01 листопада 2012 року, витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 56305194 від 13 липня 2018 року, висновком № 11 про оцінку транспортного засобу від 30 жовтня 2018 року, в якому вказані експертом ідентифікуючі ознаки автомобіля збігаються з даними, які зазначені у наведених вище документах, а також тим, що вказаний автомобіль з моменту придбання та по теперішній час перебуває у позивача.
З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на автомобіль «Volkswagen LT 35», 2001 року випуску, номер шасі: НОМЕР_6 , номер двигуна: НОМЕР_7 , транзитний реєстраційний номер  НОМЕР_4 .
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києвавід 20 листопада 2019 року в позові ОСОБА_1  відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким  задовольнити його позов, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на лист Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Кредитпромбанк» від 10 жовтня 2018 року за № 608/56.2-6.6-01, яким повідомлено про неможливість надати банком позивачу засвідчені копії договору купівлі-продажу, акту приймання-передачі та технічного паспорту на транспортний засіб «Volkswagen LT 35», а також іншу ідентифікуючу інформацію про транспортний засіб, оскільки ці документи вже закінчили свій строк зберігання. Вказує, що не зазначення ПАТ «Кредитпромбанк» у договорі купівлі-продажу та акті приймання-передачі ідентифікуючих ознак автомобіля «Volkswagen LT 35» призвело до порушення права позивача, як сторони договору, на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, що потягло за собою відмову в державній реєстрації транспортного засобу ТСЦ №1442 РСЦ МВС України в Донецькій області. Тому вважає, що звернення до суду з указаною позовною заявою є єдиним способом відновлення його права. 
Вказує, що суд першої інстанції не дав оцінку наданим ним доказам, які підтверджують обставини придбання ним  автомобіля  у банку та те, що він є його власником. Зазначає, що суд першої інстанції помилково послався на позицію Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Кредитпромбанк» як на відсутність предмету спору, оскільки у відзиві на позов Уповноважена особа Фонду зазначила, що право власності позивача на вказаний автомобіль ним не оспорюється і при укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а тому вважає, що ця обставина є підставою для задоволення його позову.
Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 118 930 грн 68 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідачів порушено його права, свободи чи охоронювані законом інтереси.
Однак з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі погодитись не можна, виходячи з такого. 
З матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2011 року за ПАТ «Кредитпромбанк»  був зареєстрований автомобіль «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі: НОМЕР_6 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , видане 10 червня 2011 року ВРЕР №3 міста Донецька УДАІ ГУ МВС України (а.с.9-10).
06 вересня 2012 року ПАТ «Кредитпромбанк» зняло з обліку вказаний вище автомобіль «Volkswagen LT 35» для реалізації, на який видано транзитний знак НОМЕР_4 , про що свідчить довідка ВРЕР №3 міста Донецька УДАІ ГУ МВС України  від 06 вересня 2012 року (а.с.11).
01 листопада 2012 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1   у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу основних засобів, за умовами якого ОСОБА_1   придбав основні засоби: автомобіль                    «Volkswagen LT 35», інвентаризаційний номер НОМЕР_8 ,  за ціною 24 835 грн 00 коп. Вказаний договір купівлі-продажу основних засобів нотаріально не посвідчений (а.с.12).
  Того ж дня сторонами договору було складено та підписано акт приймання-передачі зазначеного вище транспортного засобу (а.с.13).
07 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТСЦ № 1442 РСЦ МВС України в Донецькій області з метою проведення державної реєстрації права власності на вказаний транспортний засіб - автомобіль «Volkswagen LT 35», 2001 року випуску, номер шасі: НОМЕР_6 .
Листом від 11 серпня 2018 року №31/5-1442-2395 ТСЦ № 1442 РСЦ МВС України в Донецькій області відмовлено позивачу ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації  вказаного транспортного засобу, оскільки з наданого позивачем  договору купівлі-продажу автомобіля «Volkswagen LT 35» від 01 листопада 2012 року неможливо ідентифікувати транспортний засіб, так як вказано тільки марку транспортного засобу. Зазначений договір купівлі-продажу основних засобів від 01 листопада 2012 року не може вважатися документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів у розумінні пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, а тому відсутні підстави для проведення державної реєстрації транспортного засобу марки VOLKSWAGEN LT 35, 2001 року випуску, колір жовтий, номер кузова НОМЕР_6 . Також зазначено, що підставою для державної реєстрації транспортного засобу у ситуації, що склалася, є укладений та оформлений безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договору купівлі-продажу транспортного засобу або нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.21).
Відповідно до ч.1 ст.328, ч.4 ст.334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
У ст.34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов`язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.
Відповідно до п.1 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок)   встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типі, марок чи моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.
Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (п.2 Порядку).
У п.3 Порядку зазначено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.
Згідно з п.7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Пунктом 8  (абз.1) Порядку передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін`юстом, Мінпромполітики, закон Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність цьому конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
У п.8 (абз.2) Порядку наведено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, якими є: довідка-рахунок, договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування згоди з нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб, митна декларація, акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби.
Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків (абз.12 п.8 Порядку).
 
Згідно з ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно із ст.210 та ст.640 ЦК України не вважається вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.
За таких обставин колегія суддів вважає, що укладений 01 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредитпромбанк» договір купівлі-продажу основних засобів підлягав укладенню не лише в письмовій формі, а й у формі, визначеній у п.8 Порядку та з наступною державною реєстрацією.
Отже, враховуючи, що укладений 01 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредитпромбанк» у простій письмовій формі договір купівлі-продажу основних засобів, а саме, автомобіля «Volkswagen LT 35», інвентаризаційний номер НОМЕР_8 , у встановленому законом порядку не пройшов державної реєстрації, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами законні підстави набуття ним права власності на вказаний автомобіль. 
Відсутність державної реєстрації переходу права власності на даний автомобіль від ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 , яка є обов`язковою у даному випадку, дає підстави для висновку, що договір купівлі-продажу автомобіля не є вчиненим та не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від                          30 жовтня 2020 року у справі №683/2694/16-ц, провадження №61-17988св18. 
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, позивач не довів належними і допустимими доказами правомірність підстав набуття ним права власності на автомобіль «Volkswagen LT 35», 2001 року випуску, номер шасі: НОМЕР_6 , номер двигуна: НОМЕР_7 , транзитний номер НОМЕР_4 , що є його процесуальним обов`язком згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Кредитпромбанк» не оспорює його право власності на вказаний автомобіль, при укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору та те, що Уповноважена особа Фонду не має можливості надати позивачу засвідчені копії договору купівлі-продажу, акту приймання-передачі та технічного паспорту на транспортний засіб «Volkswagen LT 35», а також іншу ідентифікуючу інформацію про транспортний засіб, у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не спростовують того, що не проведення державної реєстрації переходу права власності на автомобіль за договором купівлі-продажу основних засобів від 01 листопада 2012 року, яка є обов`язковою у даному випадку, свідчить про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_2 набув право власності на автомобіль у встановленому законом порядку.
З наведених підстав колегія суддів не приймає до уваги й посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не дав оцінку наданим позивачам доказам, які підтверджують обставини придбання ним автомобіля  у банку та те, що він є його власником, а також те, що вказаний автомобіль на момент його придбання був знятий банком з обліку для реалізації.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позов                      ОСОБА_1 не підлягає до задоволення за його безпідставністю та необгрунтованістю.
Тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідачів порушено його права, свободи чи охоронювані законом інтереси,є необґрунтованим, оскільки позивачем не підтверджено самого права, яке мого б бути порушене відповідачами. 
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно  задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити з викладенням його мотивувальної частини у редакції цієї постанови, а в іншій частині оскаржене рішення залишити без змін.    
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,  
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 серпня 2019 рокув мотивувальній частині змінити, виклавши її в редакції цієї постанови, а в іншій частині -  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Головуючий
 
Судді: