ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4405/14-ц  Номер провадження 22-ц/814/404/20	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді : Обідіної О.І. 
Суддів : Бондаревської С.М., Гальонкіна С.А.
За участю секретаря Кальник А.М.
розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», апеляційні скарги представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Шестакова Олександра Володимировича на рішення Київського районного суду м. Полтави в складі судді Турченко Т.В. від 30 червня 2015 року, дата складання повного тексту рішення не зазначена, та на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави в складі судді Турченко Т.В. від 06 серпня 2015 року, дата складання повного тексту рішення не зазначена, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит»,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, визнання права власності, повернення майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А : 

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що вона з 23 жовтня 1999 року по 01 лютого 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , під час якого вон6и як подружжя придбали автомобіль марки «Кіа Rio 1,6 EX», який був зареєстрований на її чоловіка. 
Після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона дізналася, що вказаний автомобіль був ним переданий згідно з договором комісії від 19 червня 2013 року № 5684/1364 ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит», яке того ж дня продало його ОСОБА_2 .
Вважаючи спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, а покійний чоловік відчужив його без її письмової згоди, просила суд визнати укладені договори комісії та купівлі-продажу недійсними та скасувати державну реєстрацію транспортного засобу, вилучити у ОСОБА_2 вказаний автомобіль та передати їй.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. 
Відмова в задоволенні позову вмотивована ненаданням позивачем належних та допустимих доказів, які б доводили те, що її покійний чоловік уклав договір комісії без її згоди, і що їй взагалі не було відомо про укладення вказаного договору. Врахувавши статус спірного майна як об`єкту спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку, що останні розпорядились ним на власний розсуд, здійснюючи його відчуження у спосіб укладання договору комісії. 

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року від 06 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн.
Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий суд встановив факт понесення відповідачем ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмір 15000 грн., які були ним документально підтверджені, та стягнув їх з позивача ОСОБА_6 з огляду на відмову в задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним рішенням представник ОСОБА_1 – адвокат Шестаков О.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. 
Зокрема вказує, що спірний автомобіль як спільне майно подружжя є цінним майном, а отже для його відчуження згідно положень ч.3 ст. 65 СК України є обов`язковою письмова згода другого з подружжя. Відсутність письмових доказів про надання такої згоди його довірителем ОСОБА_1 , свідчить про відчуження майна одним з подружжя з порушенням прав та інтересів другого подружжя та є достатньою правовою підставою в розумінні ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання такого правочину недійсним. 
Також адвокатом Шестаковим О.В. подано скаргу на додаткове рішення, яке останній просив скасувати з огляду на не доведення відповідачем ОСОБА_2 згідно вимог ЦПК України факту понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн. 

Справа розглядалася протягом тривалого часу судами різних інстанцій неодноразово.
Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. 
Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалюючи судове рішення Верховний Суд, зокрема, вказав, що за наявності підстав для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу автомобіля, має бути вирішено питання про компенсацію його вартості теперішньому власнику відповідачу ОСОБА_2 та застосування наслідків недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції за рахунок спадкової маси померлого ОСОБА_5 .

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її задоволення з огляду на наступне. 
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в повторному зареєстрованому шлюбі з 23.10.1999 року, який було розірвано 01.02.2014 року.
Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Під час шлюбу, 20.03.2013 року подружжя придбало автомобіль «КІА Rio 1,6 EX», 2013 року випуску, за ціною 141 600 грн., який було зареєстровано на ім`я ОСОБА_5 . 
Відповідно до договору комісії №5684/1364 від 19.06.2013 року, укладеного між комісіонером ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» та комітентом ОСОБА_5 , останній передав на комісію автомобіль «КІА Rio 1,6 EX», 2013 року випуску, вказавши бажану ціну продажу 116700 грн.
В цей же день, 19.06.2013 року ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля за 116 700 грн. 
Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті останнього, Другою лубенською державною нотаріальною конторою 25.03.2014 року заведено спадкову справу. Згідно матеріалів спадкової справи заяви про прийняття спадщини подали: син померлого ОСОБА_4 , дочка померлого – ОСОБА_3 , тітка померлого – ОСОБА_7 . 
Зважаючи, що колишній чоловік продав автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя без її відома та відповідно без письмової згоди, всупереч положенням ст. 65 СК України, ОСОБА_1 в липні 2014 року звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладання спірного договору комісії без її згоди як дружини, та не доведення факту того, що їй не було відомо про відчуження чоловіком спільного автомобіля. 
Врахувавши статус спірного майна як об`єкту спільної сумісної власності подружжя, суд вказав про розпорядження ним подружжям на власний розсуд у спосіб відчуження на підставі договору комісії, що виключає підстави для задоволення позову. 
Колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками суду з огляду на наступне. 
Матеріалами справи доводиться та не заперечується учасниками справи, що під час перебування в шлюбі, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 придбали автомобіль «КІА Rio 1,6 EX», 2013 року випуску, який було зареєстровано на чоловіка. 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Враховуючи презумпцію спільно набутого за час шлюбу майна як спільної сумісної власності подружжя, частки яких є рівними, спірний автомобіль «КІА Rio 1,6 EX», 2013 року випуску, є об`єктом такого права, в якому дружині ОСОБА_1 та чоловіку ОСОБА_5 належить по Ѕ частці. 
Відповідно до договору комісії №5684/1364 від 19.06.2013 року, укладеного між комісіонером ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» та комітентом ОСОБА_5 , останній передав на комісію автомобіль «КІА Rio 1,6 EX», 2013 року випуску, вказавши бажану ціну продажу 116700 грн.
При укладанні вказаного договору, комітент ОСОБА_5 , був проінформований про вимоги статті 65 СК України та сторони передбачили, що комісіонер не несе відповідальності за порушення комітентом вимог статті 65 СК України ( пункт 8.2). 
Згідно із частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
У відповідності до ч.3 ст.10,ч.1 ст. 60 ЦПК України , в редакції на час вирішення справи в суді першої інстанції, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених положеннями ст. 61 цього Кодексу. 
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 
За змістом ст. 179 ЦПК України, на час розгляду справи в суді першої інстанції (відповідну норму містить ч.2ст.77 ЦПК України) предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. 
Зазначені процесуальні норми залишились поза увагою суду першої інстанції, який фактично вдався припущень стосовно того, що спірним автомобілем подружжя розпорядилось за взаємною згодою, відчуживши його шляхом укладання договору комісії та купівлі-продажу, взявши до уваги лише заперечення відповідача ОСОБА_2 . 
При цьому твердження позивача про відсутність її згоди на розпорядження спільним автомобілем та про її необізнаність щодо бажання чоловіка продати останній, суд в повній мірі не перепровірив, не звернув уваги на вимоги ч.3 ст. 65 СК України щодо обов`язкової згоди іншого подружжя в разі укладання договорів стосовно цінного майна, яка в такому випадку має бути подана виключно в письмовому вигляді. 
Саме відсутністю такої письмової згоди, позивач обґрунтовувала вимогу про визнання укладеного договору комісії та договору купівлі-продажу автомобіля недійсними в порядку ст.ст. 215, 369 ЦК України. 
Заперечуючи такі підстави позову, відповідачі, зокрема теперішній власник спірного автомобіля ОСОБА_2 згідно до вимог ст. 179 ЦПК України повинен був довести факт існування письмової згоди ОСОБА_1 як дружини, оскільки обов`язок доведення наявності згоди другого з подружжя при укладанні договору покладається саме на того, ким вказане майно було відчужене, а не на подружжя, яке оспорює такий договір з підстав ч.3 ст. 65 СК України. 
З матеріалів справи вбачаєтеся, що відповідачами твердження позивача про відсутність її згоди на відчуження автомобіля спростовано не було, факту наявності її письмової згоди не доведено. 
Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Таким чином, відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя на розпорядження нерухомим майном є достатньою правовою підставою для визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.
При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. 

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), який є обов`язковим для застосування у вирішенні спорів з подібними правовідносинами.
Викладаючи зазначений висновок, Велика Палата Верховного суду відійшла від існуючого на той час правового висновку, викладеного у постанові від 07.10.2015 року у справі № 6-1622цс 15 та інших.
Відступаючи від вказаного правового висновку ВСУ, Велика Палата вказала, що він суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток та вважала, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого співвласника (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладання договору про розпорядження спільним майном. 
Зважаючи на той факт, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя, письмової згоди ОСОБА_1 на продаж якого чоловіком у відповідності до норм ст. 65 СК України, не надавала, відтак останній вчинив правочин без необхідних повноважень на укладання такого договору про розпорядження спільним майном, що є достатньою правовою підставою для визнання як договору комісії , так і договору купівлі-продажу автомобіля «КІА Rio 1,6 EX», 2013 року випуску недійсними у відповідності до положень ст.ст. 215, 369 ЦК України. 

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд в своїй Постанові від 11.12.2019 року, крім іншого, зазначив, що за наявності підстав для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу автомобіля, має бути вирішено питання про компенсацію його вартості теперішньому власнику відповідачу ОСОБА_2 та застосування наслідків недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції за рахунок спадкової маси померлого ОСОБА_5 .
Згідно ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. 
Так, стаття 321 ЦК України визначає принцип непорушності права власності. Частиною другої цієї статті встановлено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Перелік підстав припинення права власності наведено у статті 346 ЦК України. Відповідно до частини другої цієї статті право власності може бути припинено в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 не була стороною договорів комісії та купівлі-продажу, які підлягають визнанню недійними з вищенаведених підстав, при цьому продавець автомобіля ОСОБА_5 , як сторона недійсного договору помер, то застосування наслідків недійсності правочину в порядку ст. 216 ЦК України можливо за умови повернення відповідачу ОСОБА_2 грошових коштів, сплачених ним ОСОБА_5 при купівлі автомобіля - його спадкоємцями у межах вартості успадкованого майна.
Правилами книги 6 «Спадкове право» ЦК України визначено, що спадкоємці відповідають перед кредитором спадкодавця в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 
Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа Другої лубенської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_5 01.03.2014 року, в нотаріальній конторі було заведено спадкову справу №114/2014, відповідно до матеріалів якої спадкоємцями за законом, що прийняли спадщину є син померлого – ОСОБА_4 та дочка – ОСОБА_3 . Спадкове майно, яке прийняли вказані особи складається з: ј частини квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; земельної ділянки площею 0,1471 га, що розташована в с. Тернівщина Лубенського району Полтавської області та грошових заощаджень в ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 9438,04 грн.
Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Таким чином, застосування наслідків недійсності правочину в даному випадку матиме місце у спосіб повернення спадкоємцями ОСОБА_5 , - його дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покупцю ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі, який складає Ѕ частину вартості проданого автомобіля, враховуючи, що спадкодавцю ОСОБА_5 як продавцю належала Ѕ частка автомобіля як в об`єкті спільної сумісної власності подружжя. 
При цьому, необхідно брати до уваги, що загальна вартість прийнятої спадкоємцями спадкової маси становить 131251,83 грн., що є достатнім для здійснення виплати своєї частини грошової компенсації покупцю ОСОБА_2 (116700 вартість автомобіля, Ѕ частина- 58350 грн. та поділ між двома спадкоємцями - 29175 грн. ) 
Іншу частину вартості автомобіля в розмірі Ѕ частки подружнього майна в порядку реституції має сплатити покупцю ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 , після чого спірний автомобіль марки «КІА Rio» 2013 року випуску підлягає поверненню останній з володіння теперішнього власника. 
За вказаних обставин, враховуючи вартість проданого за договором купівлі-продажу автомобіля марки «КІА Rio» 2013 року випуску в розмірі 116700 грн., на користь покупця ОСОБА_2 в рахунок грошової компенсації з спадкоємців продавця ОСОБА_5 – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає стягненню Ѕ частина його вартості, тобто по 29175 грн. з кожного, а з іншого власника об`єкта спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 підлягає стягненню 58350 грн.
З огляду на невідповідність рішення місцевого суду нормам матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про скасування як рішення суду, так і додаткового рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
У відповідності до норм статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 та ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» на користь ОСОБА_1 понесені нею в ході розгляду справи судові витрати у вигляді судового збору за подання позову - 827,10 грн., за подання апеляційної скарги стосовно окремої ухвали -121,80 грн., оплата апеляційної скарги на рішення суду - 413,55 грн. та 1536 грн. за подання касаційної скарги, що в цілому складає - 2898,46 грн., відтак кожний з відповідачів має сплатити по 1449,23 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Шестакова Олександра Володимировича на рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року та на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2015 року задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2015 року скасувати, по справі постановити нове рішення , яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» про визнання правочинів недійсними, визнання права власності, повернення майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.
Визнати автомобіль марки «КІА Rio» 2013 року випуску, кольору сріблястий глянець (сірий), № кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1591 куб.см. спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , встановивши, що частка у кожного з них у праві власності становить Ѕ частину вказаного автомобіля.
Визнати недійсним договір комісії №5684/1364 від 19 червня 2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» та ОСОБА_5 щодо автомобіля «КІА Rio», 2013 року випуску, кольору сріблястий глянець (сірий), № кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1591 куб.см.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу №5664/1364 від 19 червня 2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» та ОСОБА_2 щодо автомобіля «КІА Rio», 2013 року випуску, кольору сріблястий глянець (сірий), № кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1591 куб.см.
Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу - автомобіля «КІА Rio», 2013 року випуску, кольору сріблястий глянець (сірий), № кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1591 куб.см., яка проведена 20.06.2013 року Центром надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Лубни та Лубенського району за ОСОБА_2 .
В порядку застосування двосторонньої реституції вилучити у ОСОБА_2 та передати ОСОБА_1 автомобіль марки «КІА Rio» 2013 року випуску, кольору сріблястий глянець (сірий), № кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1591 куб.см. в комплекті з ключами від замка запалювання, приладами керування системою сигналізації та центрального замка, у комплектності поставки заводу виробника, з державними номерними знаками та документами про державну реєстрацію автомобіля.
В рахунок грошової компенсації на користь ОСОБА_2 стягнути вартість автомобіля марки «КІА Rio» 2013 року випуску, кольору сріблястий глянець (сірий), № кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1591 куб.см., в розмірі 116700 грн., сплачену згідно договору купівлі-продажу №5664/1364 від 19 червня 2013 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» та ОСОБА_2 , а саме : з  ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) кошти в сумі 58350 грн. (п`ятдесят вісім тисяч триста п`ятдесят гривень), із ОСОБА_3 кошти в сумі 29175 грн. (двадцять дев`ять тисяч сто сімдесят п`ять гривень) та з ОСОБА_4 кошти в сумі 29175 грн. (двадцять дев`ять тисяч сто сімдесят п`ять гривень).
Стягнути з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по 1449,23 грн. з кожного. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 7 грудня 2020 року.

Судді : Обідіна О.І. Бондаревська С.М. Гальонкін С.А.