П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

        28 жовтня 2020 року                                                                                                  місто Київ 
 
Єдиний унікальний номер справи 752/24645/19
Номер провадження  22-ц/824/10819/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Вербової І.М.,  суддів Саліхова В. В., Шахової О. В., 
 
за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,
 
вивчивши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Чередніченко Н. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом, з урахуванням подальших уточнень, до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис яким, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у сумі 40 033,66доларів США за договором кредиту № 10-29/7217 від 09 червня 2008 року за період з 01 грудня 2015 року по 12 вересня 2017 року, що складається з простроченої заборгованості - 21 878,84 доларів США та простроченої заборгованості по нарахованих відсотках - 18 154,82 доларів США. Разом з тим, позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного.
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 вересня 2012 року відповідачу відмовлено у стягненні заборгованості за кредитним договором № 10-29/7217 від 09 червня 2008 року. Крім того, судом встановлено, що банк не надавав ОСОБА_1 грошові кошти, а сам факт підписання договору кредиту не являється підтвердженням того, що останній отримав кошти від банку.
 
Ухвалою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 січня 2015 року провадження зі стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вищевказаним кредитним договором, припинено.
 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет застави, залишено без розгляду.
 
Вищевказані рішення, на думку позивача, підтверджують відсутність у позивача заборгованості перед банком. 
 
Позивач зазначає, що строк дії договору кредиту закінчився 19 червня 2017 року, проте у виконавчому написі зазначено період стягнення заборгованості й після цієї дати. Жодних письмових вимог, щодо порушення виконання зобов`язання перед банком, позивачу не надходило. Доказів законності вчинення виконавчого напису, немає. Крім того, вказаний виконавчий напис було вчинено з численними порушеннями законодавства.
 
Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню. 
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року (а.с. 193-198) позов задоволено, визнано виконавчий напис № 24991, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за період з 01 грудня 2015 року по 12 вересня 2017 рік суму заборгованості за кредитним договором № 10-29/7217 від 09 червня 2008 року в розмірі 40 033,66 доларів США, - таким, що не підлягає виконанню.
 
Стягнуто із Акціонерного товариства «Альфа-Банк на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 152 грн. 60 коп.
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 22 липня 2020 року АТ «Альфа-Банк» направило апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення норм матеріального та недотримання норм процесуального права, просило скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 09 червня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 10-29/7217. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 31 жовтня 2017 року банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. для вчинення виконавчого напису. Так, згідно виконавчого напису нотаріуса, запропоновано стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору, боржником за яким є ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 12 вересня 2017 року суму заборгованості 40 033,66 доларів США, що складається з 21 878,84 доларів США - простроченої заборгованості за кредитом та 18 154,82 доларів США - простроченої заборгованості за відсотками. 
 
Скаржник зазначає, що про те, що сума заборгованості не є безспірною позивач повинен довести в судовому порядку при оскарженні виконавчого напису нотаріуса, разом з тим, неправильність або спірність суми заборгованості позивачем не доведено.
 
Так, на підтвердження безспірності заборгованості, банком надано виписки по рахунку боржника та розрахунок заборгованості, а відтак, посилання суду першої інстанції на недоведеність наявної заборгованості, скаржник вважає безпідставним.
 
На думку скаржника, посилання суду першої інстанції на п.п. 2.3. пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, щодо необхідності направлення вимоги, є помилковим. 
 
Скаржник зазначає, що 29 травня 2015 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, згідно умов якої, сторони домовилися змінити порядок сплати заборгованості за договором, визначили порядок та умови дострокового погашення заборгованості та договірного списання коштів. Таким чином, перебіг строку позовної давності було перервано та станом на дату вчинення виконавчого напису не було пропущено. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні  з повідомленням учасників справи.
 
21 вересня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від позивача з відповідними підтвердженнями про направлення його всім учасникам справи. 
З вказаного відзиву вбачається, що позивач вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не стосується матеріалів справи.
 
Позивач зазначає, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 вересня 2012 року банку було відмовлено у стягненні заборгованості. З вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_1 кредитні кошти не отримував. Таким чином, оскільки вказаним рішенням було відмовлено банку у стягненні боргу, такий борг не може бути стягнутий на підставі виконавчого напису нотаріуса.
 
Так, згідно наданих банком документів, між сторонами було укладено кредитний договір № 10-29/7217 від 09 червня 2008 року з цільовим призначенням - купівля автомобіля, яке в подальшому було змінено на - придбання нерухомого майна. Разом з тим, нерухомість ОСОБА_1 придбано не було, а автомобіль було придбано за кошти, які не являються кредитними.
 
На думку позивача, зі змісту додаткової угоди № 2 не вбачається, що позивач підтверджує зобов`язання з нібито отримання коштів, продовження будь-яких строків, тощо. Крім того, з наданих приватним нотаріусом матеріалів вбачається, що для вчинення виконавчого напису банком було надано банківські виписки, які стосуються внутрішнього обліку кредитної заборгованості, разом з тим, з вказаних виписок не можливо встановити, що позивачу було надано кредитні кошти.
 
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Бондар А. В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.
 
Представник скаржника до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності останнього.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність  підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що  позивачем не надано приватному нотаріусу необхідних та достатніх документів, зокрема, які підтверджують безспірність заборгованості позивача. 
 
Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В. А. видано виконавчий напис, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по договору кредиту № 10-29/7217 від 09 червня 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_1 . Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 грудня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Сума заборгованості складається з: 21 878,84 доларів США - прострочена заборгованість; 18 154,82 доларів США - прострочена заборгованість по нарахованих %. Загальна сума заборгованості становить 40 033,66 доларів США (а.с. 08).
 
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 вересня 2012 року (а.с. 09), яке ухвалою Апеляційного суду міста Києва залишено без змін, у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено.
 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д. В. відкрито виконавче провадження № 58856301 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 24991, виданого 31 жовтня 2017 року (а.с. 11-12).
 
Ухвалою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 січня 2015 року провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, припинено (а.с. 15).
 
В матеріалах справи наявні належним чином завірені копії виконавчого напису нотаріуса від 31 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 24991 (а.с 91-129).
 
 За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
        
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). 
 
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
 
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
 
Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
 
Як вбачається з п. 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
 
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
 
 Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду.
 
 Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача.
 
Згідно п. 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
 
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
 
 При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
 
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
 
Згідно пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
 
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). 
 
Підпунктами 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
 
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»).
 
Так, у матеріалах справи наявна копія матеріалів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис нотаріуса від 31 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 24991. Разом з тим, вказані матеріали в порушення п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172,  не містять засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Наявна в матеріалах вказаної справи детальний розпис сукупної вартості кредиту, зазначення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, не є випискою по рахунку.
 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності безспірної заборгованості у позивача перед стягувачем.
 
Крім того, згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
Так, в матеріалах справи наявна копія заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 вересня 2012 року, яким у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 10-29/7217 від 09 червня 2018 року, відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт надання ОСОБА_1 кредитних коштів. Таким чином, вказаним рішенням встановлено, що кредитні кошти ОСОБА_1 не отримував. 
 
Таким чином, оскільки рішенням суду банку було відмовлено у задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 10-29/7217 від 09 червня 2018 року, така заборгованість не може бути стягнута пізніше на підставі виконавчого напису нотаріуса.
 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса № 24991 таким, що не підлягає виконанню.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що на підтвердження безспірності заборгованості, банком надано виписки по рахунку боржника та розрахунок заборгованості, в матеріалах справи наявний детальний розпис сукупної вартості кредиту, зазначення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, разом з тим, належним чином завірена виписка по рахунку, відсутня.
 
Колегія суддів бере до уваги посилання скаржника на те, що посилання суду першої інстанції на пп. 2.3. пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, щодо необхідності направлення вимоги, є помилковим, разом з тим, вказане посилання не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення. 
 
Посилання скаржника на те, що перебіг строку позовної давності було перервано та станом на дату вчинення виконавчого напису не було пропущено, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки основною підставою для задоволення позовних вимог стало те, що банком не надано нотаріусу документів, які б підтверджували безспірність заборгованості позивача перед банком. 
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - залишити без задоволення.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року  - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           В. В. Саліхов 

                                                                                                                   О. В. Шахова