Справа № 350/1145/19 
Провадження № 22-ц/4808/1268/20 
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2020 року         м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача        Девляшевського В.А., 
               суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,
               секретаря                Капущак С.В.,
з участю:                позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Петранківська сільська рада про усунення перешкод в користуванні громадським заїздом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Рожнятівського районного суду, постановлену головуючою суддею Калиній Г.В. 19 жовтня 2020 року,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Рожнятівського районного суду від 09 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Петранківська сільська рада про усунення перешкод в користуванні громадським заїздом залишено без розгляду згідно поданої позивачкою заяви. Учасникам справи визначено подати розрахунок розміру відшкодування судових витрат у строк до 15 жовтня 2020 року.
13 жовтня 2020 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача та просила стягнути із ОСОБА_1 на її користь 7000 грн компенсації, яка полягала у понесених нею витратах на правову допомогу (а.с. 185-186).
16 жовтня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 подав заяву, в якій вказав, що підставою для звернення позивача ОСОБА_1 до суду з даним позовом були неправомірні дії відповідачів, внаслідок яких позивачці обмежено доступ до належної їй на праві власності земельної ділянки. Позивач намагалася в добровільному порядку вирішити спір, про що заявила в судовому засіданні 08 вересня 2020 року. Вважає, що дії позивачки не можуть вважатися необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про відшкодування понесених відповідачкою судових витрат (а.с. 191-194). 
Додатковою ухвалою Рожнятівського районного суду від 19 жовтня 2020 року вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на отримання правової допомоги по справі в розмірі 7000 грн.
Не погоджуючись із вказаною додатковою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права та неврахування судом обставин, які мають значення для вирішення справи. Апелянт, посилаючись на норми ст. 13, 138 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України зазначила, що докази про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Частиною 9 ст. 83 ЦПК України передбачено, що копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються іншим учасникам справи. Апелянт вказала, що відповідачем ОСОБА_3 не надіслано їй заяву про відшкодування судових витрат,а також додані до заяви докази. Вказане, на думку апелянта, є підставою для залишення заяви без розгляду. Крім того, апелянт з посиланням на ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України зазначила, що відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. На думку ОСОБА_1 , саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки таке її право передбачено нормами ЦПК України. ОСОБА_1 вважає, що відповідачу необхідно було довести, а суду встановити які саме необґрунтовані дії позивача були нею здійснені під час розгляду справи та в чому вони були виражені, чи були дії позивача умисні та який ступінь її вини. Враховуючи вказане, просить скасувати оскаржену додаткову ухвалу та ухвалити постанову, якою залишити заяву ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу без розгляду.
У поданому відзиві ОСОБА_3 вказала, що оскільки спір було ініційовано саме ОСОБА_1 і він тривав з 27.06.2019 понад рік, то за цей час відповідачем було понесено значні судові витрати. Суттєву частину витрат було здійснено відповідачем на правову допомогу, а саме на оплату послуг адвоката у загальному розмірі 7000 грн. Відповідну заяву із розрахунком виконаних робіт, а також копії для сторін відповідач подала до суду першої інстанції. ОСОБА_3 вважає, що, позивач умисно не отримувала копію вказаної вище заяви та не з`явилася в суд на розгляд питання щодо судових витрат. На думку відповідача, оскільки позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду за заявою позивача, то в даному випадку мають місце необґрунтовані дії позивача. Відповідач вважає, що позивачем було подано позов безпідставно, оскільки у останньої відсутні будь-які правовстановлюючі документи щодо земельної ділянки, питання про усунення перешкод у користуванні якою вона ставила в позові. Крім того, за заявами позивача судовий розгляд неодноразово відкладався, що, на думку відповідача, свідчить про зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами. Враховуючи вказане, просить залишити оскаржену ухвалу без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.
Відповідачі в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча були належно повідомлені про час і місце розгляду справи. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону додаткова ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Постановляючи ухвалу про стягнення з позивачки понесених відповідачкою витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка неодноразово зверталася до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, справа перебувала в провадженні більше року і відповідач для отримання правової допомоги користувалася послугами адвоката та понесла відповідні судові витрати. При цьому суд зазначив, що спір по суті не розглядався, а тому доцільність звернення до суду з даним позовом, а також факт порушення прав позивачки відповідачами судом не досліджувалися.
Згідно з п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.
Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справ або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. 
Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 01.06.2020 у справі №607/8664/19 та від 26.09.2018 у справі №148/312/16-ц.
У зв`язку з цим висновок суду першої інстанції про компенсацію витрат на правову допомогу, здійснених ОСОБА_3 , тільки через те, що позивач подала заяву про залишення її позову без розгляду, є необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам закону.
За змістом частини третьої статті ч. 5 ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. 
Однак, в поданій ОСОБА_3 заяві взагалі не міститься доводів і доказів необґрунтованості дій позивачки. Матеріали справи також не містять відомостей про необґрунтованість дій чи зловживання процесуальними правами позивачкою.
Таким чином, колегія суддів вважає, що звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про залишення її позову про усунення перешкод в користуванні громадським заїздом без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість її позову. Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це її право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації. 
Суд першої інстанції на вказані обставини та положення закону уваги не звернув, тому судове рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення питання, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування додаткової ухвали з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви.
Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Додаткову ухвалу Рожнятівського районного суду від 19 жовтня 2020 року скасувати. Заяву ОСОБА_3 про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач:                                                         В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        І.В. Бойчук 
                                                                               В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.