ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2043/19  Номер провадження 22-ц/814/2641/20	Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.
       судді: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.,
       розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
       на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2020 року
       у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, –
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10 вересня 2015 року між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідач отримав у нього грошову суму у розмірі 500 000 грн. для придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 та узяв на себе зобов`язання повернути йому кошти в повному обсязі до 20 червня 2019 року.
Посилаючись а те, що на даний час відповідачем отримані грошові кошти йому так і не повернуті, просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 500 000 грн. у рахунок повернення боргу за розпискою від 10 вересня 2015 року, а також понесені судові витрати.

13 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики та застави недійсними.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір позики та застави підлягає визнанню недійсним у відповідності до вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦПК України, оскільки його зміст суперечить чинному законодавству, зокрема, є фіктивним.
Так, в дійсності кошти за даним договором не передавалися та необхідності позичати таку суму грошових коштів не було, оскільки в їхній сім`ї вдома знаходилися готівкові кошти у розмірі 33 700 доларів США, та які ОСОБА_3 обіцяв витратити на купівлю квартири їхній дочці ОСОБА_4 .
Враховуючи вищевикладене, просила визнати недійсним договір позики та застави, укладений 10 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на суму 500 000 грн. 
17 січня 2020 року ОСОБА_2 подав заяву про залишення його позову без розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів– залишено без розгляду.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2020 року скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції /а. с. 122-126/.
13 жовтня 2020 року представником позивача ОСОБА_2 –адвокатом Назаренком О.Й. подано заяву про залишення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів без розгляду /а.с. 156/. 

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення її до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів– відмовлено.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики та застави недійсним – повернуто.

Не погодившись з даною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.
В обґрунтування скарги зазначала, що ухвала районного суду постановлена з порушенням норм процесуального права, тому її необхідно скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.
22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подано клопотання про залучення її до участі як третю особу на стороні відповідача.
13 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики та застави недійсними.

Повертаючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що її позовні вимоги не стосуються предмету спору справи, та її позовні вимоги можуть бути заявлені у самостійні позовні вимоги.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 43 ЦПК України передбачені права та обов`язки учасників справи. Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_2 подано заяву про залишення його позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів без розгляду /а. с. 156/.
Відповідо до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщопозивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику, що залишення заявим без розгляду не позбавляє його права повторного звернення до суду /а.с. 163/.
Подаючи позов, ОСОБА_1 вважала, що її позовні вимоги взаємопов`язані з первісним позовом 
ОСОБА_2 зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. 
Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.
Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. 
Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
Згідно ч. 1 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Оскільки заявлений ОСОБА_1 позов не є зустрічним, а також не є взаємопов`язаним з первісним позовом, адже вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин, що унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом, – суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позову ОСОБА_1 , з огляду на те, що зазначені позовні вимоги можуть бути заявлені нею у самостійному позові.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, тому підстав для її скасування – не вбачається.        

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

УхвалуЛенінського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:          Бондаревська С.М.

Судді:                                                                          Абрамов П.С.

                                                                        Пилипчук Л.І.