ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1055/20  Номер провадження 22-ц/814/2377/20	Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С. В.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2020 року 	м. Полтава	

       Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.,
       суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
       на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 вересня 2020 року
       у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Миргородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів, -
В С Т А Н О В И В :
У червні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів.
В обґрунтування позову зазначала, що вона із ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З відповідача на її користь в примусовому порядку на підставі виконавчого листа №2/541/157/2019, виданого 08 лютого 2019 року, стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів. 
Відповідач з жовтня 2018 року аліменти в повному обсязі не сплачує, в результаті чого станом на 14 травня 2020 року виникла заборгованість в сумі 9 853 грн. 15 коп. 
Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 28 567 грн. 67 коп.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Зазначала, що відповідач у дійсності має реальну можливість погасити офіційну заборгованість по аліментах, але усіляко уникає від виконання свого обов`язку, користуючись прогалинами та недоліками законодавства.
Окрім офіційної заробітної плати, з якої нараховуються аліменти, відповідач тривалий час займається фермерством від чого отримує гідні прибутки, які ним свідомо приховуються як від відповідного оподаткування, так і сплати аліментів.
На апеляційну скаргу ОСОБА_1 , свій відзив подав відповідач ОСОБА_2 , в якому, спростовуючи доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Вказував, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, виходячи з того, що у виконавчому листі про стягнення аліментів зазначено про дату, з якої аліменти підлягають стягненню - 10 жовтня 2018 року, в той час, як виконавче провадження відкрито лише більше ніж через 4 місяці, а саме - 19 лютого 2019 року. 
Окрім того, ним повідомлено державному виконавцю місце роботи, після чого постановою від 03 квітня 2019 року звернуто стягнення на його заробітну плату та з невідомих для нього причин, починаючи з червня 2019 року, з його заробітку утримується 1/3 частина аліментів, а не той розмір, що зазначений в постанові виконавця. 
В подальшому і по даний час з його заробітку утримується 50% заробітку, що становить максимально допустимий розмір відрахувань із заробітної плати, що визначений ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».
Також зазначав, що у травні 2019 року ним особисто, окрім утримання із заробітної плати, було сплачено ще 5 000 грн. на погашення заборгованості зі сплати аліментів, що відображено в розрахунку заборгованості.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунто-ваність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, прихо-дить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дітей /а.с. 4,5/.
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 січня 2019 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти, в розмірі 1/3 частини з всіх видів його заробітків (доходу), щомісяця, починаючи з 10 жовтня 2018 року до досягнення дітьми повноліття, однак не менше ніж мінімальний розмір, встановлений чинним законодавством України на кожну дитину, на момент проведення стягнення та 08 січня 2019 року видано виконавчий лист.
19 лютого 2019 року державним виконавцем Миргородського міськрайонного відділу ДВС Кондратенко Н.А. на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 від 15 лютого 2019 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вико-навчого листа №2/541/157/2019, виданого 08 лютого 2019 року Миргородським міськрайон-ним судом Полтавської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, однак не менше ніж мінімальний розмір, встановлений чинним законодавством України на кожну дитину, на момент проведення стягнення /а.с. 23/. Виконавче провадження №58405844.
03 квітня 2019 року державним виконавцем Миргородського міськрайонного відділу ДВС Кондратенко Н.А. винесено постанову по ВП №58405844 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника /а.с. 24/. 
В постанові зазначено, що боржник з`явився до Відділу виконавчої служби та повідомив, що працює та отримує дохід в ДП «ДГ ім. Декабристів інституту свинарства і агропромислового виробництва НААН України»». Згідно довідки-розрахунку станом на 03.04.2019 заборгованість по сплаті аліментів складає 10 520 грн. Також у постанові державним виконавцем визначено бухгалтеру підприємства, де працює відповідач проводити відрахування з його заробітної плати у розмірі 50 відсотків до погашення заборгованості, з урахуванням витрат виконавчого провадження в сумі 150 грн. (одноразово), а в подальшому проводити відрахування аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж мінімальний розмір, встановлений чинним законодавством України на кожну дитину, на момент проведення стягнення, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.
В матеріалах виконавчого провадження знаходиться розпорядження №58405844 від 10 травня 2019 року, в якому зазначено про перерахунок 02 травня 2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №2/541/157/2019 виданого 08 лютого 2019 року, на користь ОСОБА_1 , 69 грн. та 81 грн. - витрати виконавчого провадження.
Відповідно до розпоряджень №58405844 від 13 травня 2019 року, 07 червня 2019 ро-ку, 11 липня 2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №2/541/157/2019, виданого 08 лютого 2019 року три місяці поспіль, на користь ОСОБА_1 надходили грошові кошти в сумі по 1 129 грн. 21 коп., що становить 1/3 частину заробітку. Однак у серпні надійшло 2017,53 грн, з вересня 2019 року по листопад 2019 року - по 2 118 грн.
В звіті про здійснені відрахування та виплати ДП «ДГ ім. Декабристів Інституту свинарства і агропромислового виробництва НААН України», - ОСОБА_2 з 01 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року отримав заробітну плату в розмірі 4 173 грн., з 01 листо-пада 2019 року по 30 листопада 2019 року отримав заробітну плату в розмірі 4 423 грн., що підтверджується довідками про заробітну плату ОСОБА_2 , який працює на посаді сторожа в ДП «ДГ ім. Декабристів Інституту свинарства і агропромислового виробництва НААН України». Отже, з його заробітку стягуються аліменти в розмірі 50% від заробітку.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що заборгованість за аліментами виникла з вини відповідача. 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За нормами ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислю-ється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. 
В той же час, згідно з ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах з доходу непрацюючого боржника, заборгованість по виплаті аліментів станом на 14 травня 2020 року становить 9 853 грн. 15 коп. /а. с. 6/.
За змістом ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Згідно роз`яснень, наведених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», - передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.
Отже, за приписами ст. 196 СК України відповідальність особи, що зобов`язана за рішенням суду сплачувати аліменти настає лише при наявності вини цієї особи. Відтак, об`єктом доказування по зазначеній категорії справ є вина особи у виникненні заборгованості по аліментах.
Апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що відповідач свідомо ухиляється від сплати аліментів. Разом з тим, судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що відповідач з`явився на виклик державного виконавця, надав інформацію про своє місце роботи, з його заробітку стягуються аліменти на дітей та щомісяця частково погашається заборгованість по сплаті аліментів. 
З метою погашення заборгованості, відповідач, окрім стягуваних із його заробітку аліментів, у травні 2019 року сплатив 4 850 грн. в рахунок погашення заборгованості та вважав, що заборгованість по сплаті аліментів погашена.
Окрім того, районним судом вірно зауважено, що позивач просила стягнути неустойку (пеню) в розмірі 28 567 грн. 67 коп. за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 9 853 грн. 15 коп., в той час, як положенням ст. 196 СК України визначено максимальний розмір пені за прострочення аліментів, який не може бути більшим 100 відсотків заборгованості.
У відповідності з пунктом 4 розділу X «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції з організації примусового виконання, - контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами-підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт.
Зважаючи на те, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що заборгованість за аліментами виникла з вини відповідача, - суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для стягнення пені за прострочення зі сплати аліментів, обґрунтовано відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, - не вбачається.        

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:          Бондаревська С.М.

Судді:                                                                  Пилипчук Л.І.        

Чумак О.В.