Дата документу 28.10.2020 Справа № 320/508/17-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №320/508/17                     Головуючий у 1 інстанції Бахаєв І.В.
Провадження № 22-ц/807/3026/20-2 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
28 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кузнецової Ганни Геннадіївни, заінтересована особа – стягувач ОСОБА_2 , у виконавчому провадженні № 62076510,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові.
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх доходів.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ОСОБА_1 .
В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року в цій справі в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові, за участю третьої особи: органу опіки та піклування – виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, скасовано та прийнято нову постанову, якою відібрано малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 та передано його на виховання батькові ОСОБА_2 .
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
27 серпня 2019 року Запорізьким апеляційним судом прийнято додаткову постанову, якою доповнено абзац третій резолютивної частини постанови Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року та викладено його в наступній редакції:
«Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року в цій справі в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові, за участю третьої особи: органу опіки та піклування – виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, та служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, скасовано та прийнято нову постанову наступного змісту».
Резолютивну частину постанови Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року доповнено абзацом наступного змісту: «В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовлено».
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року в частині, яка не скасована й не змінена апеляційним судом, постанову Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року, додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року залишено без змін.
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кузнецової Ганни Геннадіївни, заінтересована особа – стягувач ОСОБА_2 , у виконавчому провадженні № 62076510.
У скарзі зазначала, що під час виконання судового рішення за виконавчим провадженням № 62076510 від 14 травня 2020 року головним державним виконавцем Кузнецовою Г.Г., яка працює на цій посаді у Мелітопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), прийняті оскаржувані постанови і складені акти, які заявник вважає повинні бути визнані протиправними та скасовані.
Просила суд поновити їй строк подачі скарги на акт головного державного виконавця Кузнецової Г.Г. від 27 травня 2020 року про встановлення факту добровільного невиконання судового рішення;
визнати протиправним та скасувати акт головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузнецової Ганни Геннадіївни від 27 травня 2020 року про встановлення факту добровільного невиконання судового рішення;
визнати протиправною та скасувати Вимогу головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузнецової Г.Г. від 17.06.2020 року (вих. № 63225);.
визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузнецової Г.Г. про відкладення виконавчих дій від 17.06.2020 року (вих. № 66053);
визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузнецової Г.Г. про залучення представників органу опіки і піклування для участі у проведенні виконавчих дій від 17.06.2020 року (вих. № 66063);
визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузнецової Г.Г. про залучення працівників органів внутрішніх справ від 17.06.2020 року (вих. № 66066);
визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузнецової Г.Г. про залучення до проведення виконавчих дій від 17.06.2020 року (вих. № 66071);
визнати протиправними дії та визнати недійсним запис у Акті головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузнецової Г.Г. від 17.06.2020 року про його анулювання із-за заперечень адвоката Кисіль В.І.;
визнати протиправним Акт головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузнецової Г.Г. від 17.06.2020 року в частині встановлення: «Бабуся забрала дитину і увезла його в невідомому напрямку»;
 стягнути з Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на мою користь понесені судові витрати на правничу допомогу адвокатом.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2020 року вимогу про поновлення  ОСОБА_1 строку подачі скарги на акт головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кузнецової Ганни Геннадіївни від 27 травня 2020 року про встановлення факту добровільного невиконання судового рішення – залишено без задоволення.
Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кузнецової Ганни Геннадіївни, заінтересована особа – стягувач ОСОБА_2 , у виконавчому провадженні № 62076510– залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити її скаргу на дії державного виконавця в повному обсязі.
Головний державний виконавець Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кузнецова Г.Г. надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.
ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
Залишаючи без задоволення вимогу ОСОБА_1 про поновлення строку подачі скарги на акт головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кузнецової Ганни Геннадіївни від 27 травня 2020 року про встановлення факту добровільного невиконання судового рішення та залишаючи без задоволення скарги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1  була присутня під час складання акту головного державного виконавця Кузнецової Г.Г. від 27 травня 2020 року, при цьому не надала до суду жодних доказів, що підтверджують дійсність поважних причин щодо поновлення пропущеного процесуального строку.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вважає їх обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом не допущено порушення норм процесуального права, а за встановлених судом обставин відсутні підстави для поновлення строку звернення скаржника із скаргою на дії чи бездіяльність державних виконавців, враховуючи доводи та обґрунтування скаржника щодо причин пропуску строку звернення до суду.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вказано, що такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.
При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
Із матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2019 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області видано виконавчий лист № 320/508/17 про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та передачу його на виховання батькові ОСОБА_2 
14 травня 2020 року, на підставі вказаного виконавчого листа, головним державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кузнецовою Г.Г. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за № 62076510.
Так, судом встановлено, що в рамках виконавчого провадження № 62076510  головним державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузнецовою Г.Г. складено акт від 27 травня 2020 року про встановлення факту добровільного невиконання судового рішення; вимогу від 17.06.2020 року про знаходження 02.07.2020, о 10-00 год., ОСОБА_1 разом із дитиною ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в цю годину призначено проведення виконавчих дій, щодо виконання рішення; винесено постанову про відкладення виконавчих дій від 17.06.2020 року; постанову про залучення представників органу опіки і піклування для участі у проведенні виконавчих дій від 17.06.2020, постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ від 17.06.2020, постанову про залучення до проведення виконавчих дій від 17.06.2020, складено запис у акті від 17.06.2020 року про його анулювання із-за заперечень адвоката Кисіль В.І., складено акт від 17.06.2020 в частині встановлення: «Бабуся забрала дитину і увезла його в невідомому напрямку».
З матеріалів справи вбачається, що копії вказаних процесуальних рішень отримано, ОСОБА_1 поштовим зв`язком 22.06.2020 за вих. №№ 66071, 63025, 66063, 66066, 66053 (а.с.23).
Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі учиняти виконавчі дії.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень закону з боку державного виконавця при винесенні оскаржуваних процесуальних рішень у виконавчому провадження № 62076510.
Судом першої інстанції вірно встановлено та надано оцінку доводам скарги ОСОБА_1 , які фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням та виконавчим листом № 320/508/17, виданого 17 вересня 2019 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та передати його на виховання батькові ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою.
Викладені у скарзі обставини не є такими, що вказують на неправомірність дій Головного державного виконавця Мелітопольського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузнецової Г.Г.
Колегією суддів встановлено, що акт Головного державного виконавця Мелітопольського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузнецової Г.Г. від 27 травня 2020 року про встановлення факту добровільного невиконання судового рішення, вимога від 17.06.2020, постанова про відкладення виконавчих дій від 17.06.2020, постанова про залучення представників органу опіки і піклування для участі у проведенні виконавчих дій від 17.06.2020, постанова про залучення працівників органів внутрішніх справ від 17.06.2020, постанова про залучення до проведення виконавчих дій від 17.06.2020, запис у акті від 17.06.2020 про його анулювання із-за заперечень адвоката Кисіль В.І., акт від 17.06.2020 в частині встановлення: «Бабуся забрала дитину і увезла його в невідомому напрямку», прийняті та вчинені державним виконавцем ОСОБА_4 відповідно до вимог закону та в межах повноважень державного виконавця.
Таким чином, встановлено, що діями державного виконавця права ОСОБА_1 порушені не були, дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства та є законними.
Залишаючи без задоволення вимогу ОСОБА_1 про поновлення  строку подачі скарги на акт головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кузнецової Г.Г. від 27 травня 2020 року про встановлення факту добровільного невиконання судового рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що при складанні акту 27.05.2020 року головним державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кузнецовою Г.Г. встанволено, що при виїзді за адресою: м. Мелітополь, вул.. Пушкіна, 204, встановлено,що ОСОБА_1 рішення суду № 320/508/17 про відібрання дитини, самостійно не виконала. Вказаний акт складено в присутності ОСОБА_1 (а.с.13).
З огляду на те, що   ОСОБА_1  була присутня під час складання акту головного державного виконавця Кузнецової Г.Г. від 27 травня 2020 року, при цьому не надала до суду жодних доказів, що підтверджують дійсність поважних причин щодо поновлення пропущеного процесуального строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення строку подачі скарги на акт головного державного виконавця від 27 травня 2020 року у виконавчому провадженні № 62076510.
Суд першої інстанції, розглянувши клопотання скаржника про поновлення пропущеного процесуального строку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на підставі вимог ст. ст. 126, 447, 449 ЦПК України.
За змістом ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною 6 вищезазначеної статті, про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.
Згідно вимог частин 1, 2, 3, 5статті 127ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
Отже, перш ніж вирішувати скаргу по суті заявлених учасником виконавчого провадження вимог про захист порушеного права, суд зобов`язаний перевірити, чи дотримано заявником, встановлений статтею 449 ЦПК України десятиденний строк на звернення до суду з такою скаргою, а якщо не дотримано, то чи підтверджуються його доводи в заяві про поновлення пропущеного строку поважність причин такого пропуску.
Однією із основних засада цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, відповідно до змісту якого саме особа, яка звертається зі скаргою до суду, повинна довести факт дотримання нею вимог закону щодо оскарження нею дій державного (приватного) виконавця в межах встановленого законом строку, а у разі оскарження поза межами передбаченого законом строку довести наявність поважних причин, які перешкодили їй вчинити цю процесуальну дію, в передбачений законом строк.
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та залишено скаргу без задоволення, дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надано жодних доводів про будь-які перешкоди, наявність об`єктивних, непереборних обставин, що перешкоджали заявнику звернутися до суду, не наведено відповідних, належних та допустимих доказів щодо неподання скарги заявником на дії чи бездіяльність державного виконавця і у доводах апеляційної скарги, тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню за встановлених обставин.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, які не дають підстав для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення вимог скарги.
З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування згідно вимог цивільно-процесуального законодавства відсутні, а тому ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2020 року про залишення без задоволення вимоги ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду та залишення без задоволення її скарги слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,375,381, 382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2020 рокуу цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді: