ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/127/20 пров. № А/857/5669/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді:                                                    Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Носа С.П.,  Шинкар Т.І.
з участю секретаря судового засідання:            Смолинця А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року (ухвалена головуючим-суддею Крутько О.В. у м. Львові, дата складання повного тексту судового рішення 15 квітня 2020 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області    про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ, відповідач) №1408/03.02-10 від 19.09.2019 про відмову у призначенні їй пенсії за віком, зобов`язати відповідача призначити пенсію, передбачену Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням стажу роботи 31 рік 09   місяців 17 днів з моменту звернення до ГУ ПФУ з первинною заявою про призначення пенсії, а саме з 24.07.2018 та провести відповідні виплати.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 позов було задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 01 місяць 08 днів, а відтак немає підстав для прийняття рішення про призначення їй пенсії за віком. Крім того, вказує на відсутність підстав для зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 30.10.1979 по 21.05.1994 в районах Крайньої Півночі у півкратному розмірі, оскільки у трудовій книжці позивача відсутні відомості щодо користування пільгами, які надавалися працівникам у районах Крайньої Півночі, відсутні відомості про укладення договорів строком не менше ніж на 3 роки. Так,   період роботи ОСОБА_1 в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з 30.10.1979 по 21.05.1994 обчислений згідно записів трудової книжки в одинарному розмірі.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Петрицин О.П., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 та архівних довідках остання працювала у районі Крайньої Півночі, який відноситься до пільгових з 30.10.1979 по 21.05.1994.
10.09.2019 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №1 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ №1408/03.02-10 від 19.09.2019 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що у трудовій книжці відсутній спеціальний штамп, де було би зазначено період, на якій укладався трудовий договір, та пільги з обчислення стажу за період роботи в районі Крайньої Півночі. Також не надано трудових договорів про періоди роботи в районах Крайньої Півночі або довідки, яка підтверджує період роботи в районі Крайньої Півночі, укладання строкових договорів   та поширення на позивача пільг з обчислення стажу. Крім того, вказано, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 01 місяць 08 днів, а відтак немає підстав для прийняття рішення про призначення пенсії за віком.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування періоду роботи позивача з 30.10.1979 по 21.05.1994 до трудового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців, а тому рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №1 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ №1408/03.02-10 від 19.09.2019 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним. Крім того, суд першої інстанції зобов`язав відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 10.09.2019 (дата звернення із заявою про призначення пенсії).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст.46   Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Відповідно до   ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,   особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з  1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;  з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Це ж положення міститься у п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.
Відповідно до п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР №148 від 10.02.1960 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
За змістом наведеної норми (в редакції Закону №32-V від 26.07.2006) пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
В п.7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС №530/П-28 від 16.12.1967, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.
Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, Ямало-Ненецький автономний округ і Ханти-Мансійський автономний округ Тюменської області Тюменської області належать до районів Крайньої  Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Згідно п.3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР №148 від 10.02.1960 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
При цьому, п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01.01.1991 на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 і від 26.09.1967 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений   постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967.
Спору, що місцевість, де працювала позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.
Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 по справі  № 302/662/17-а, від 18.12.2018 по справі №263/13671/16-а, від 10.01.2019 по справі №352/1612/15а, від 10.09.2019 по справі №348/2208/16-а, від 14.11.2019 по справі №265/6105/16-а.
Як вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи архівних довідок №01/5-23/16449 від 28.06.2011 та №0507/05/466-16 від 05.02.2016, у період з 30.10.1979 по січень 1986 та з 03.02.1986 по 21.05.1994 на неї поширювалися усі пільги, передбачені Указами Президіуму Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 та 26.09.1967.
Таким чином, наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування періоду роботи позивача з 30.10.1979 по 21.05.1994 до трудового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що внаслідок зарахування періоду роботи позивача з 30.10.1979 по 21.05.1994 до страхового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців, позивач набуває права на призначення пенсії за віком, оскільки загальний стаж позивача перевищує 25 років.
Покликання відповідача на те, що обов`язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік роботи за один рік 6 місяців є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості, не ґрунтується на законі, оскільки з огляду на зміст п.5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону №32-V від 26.07.2006), згідно до якої пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.
Аналогічного висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 по справі №348/2208/16-а, від 14.11.2019 по справі №265/6105/16-а.
Крім того, Верховний Суд вже висловив правову позицію з цього питання, так, у постанові від 03.07.2018 по справі № 302/662/17-а зазначив, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність. Також необґрунтованими є посилання відповідача на відсутність спеціального штампа в трудовій книжці позивача, де було б зазначено період, на який укладався трудовий договір, оскільки періоди роботи чітко визначені відповідними записами у трудовій книжці ОСОБА_1 з посиланнями на дати прийняття і звільнення з займаних посад.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача з покликанням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.11.2019 по справі №212/2529/16-а та постанові від 18.03.2020 по справі №345/1785/17, оскільки у зазначених рішеннях суд дійшов висновку, що відповідно до пункту 5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Держкомпраці СРСР, Секретаріату ВЦРПС та Міністерства охорони здоров`я СРСР №794/33-82 від 31.12.1987, працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10.02.1960. Отже, на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10.02.1960, а додаткові пільги, передбачені статтею 5 цього Указу, зокрема, зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.
У матеріалах справи відсутні докази, що позивач працювала вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а відтак відсутні підстави для застосування вищевказаної позиції Верховного Суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою до відповідача надала достатні докази на підтвердження того, що вона у період з 30.10.1979 по 21.05.1994 працювала в районах Крайньої Півночі, а тому суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог, зарахувавши до стажу роботи період з 30.10.1979 по 21.05.1994 року в районі Крайньої Півночі, на пільгових умовах, а саме один рік роботи у вказаний період часу у районі Крайньої Півночі.
Згідно ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та правомірно зобов`язав відповідача призначити позивачу вказану пенсію, зарахувавши спірний період, з дня звернення, а саме : з 10.09.2019.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року по справі №380/127/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей	
судді	 	С. П. Нос	
 	 	Т. І. Шинкар 	
Повне судове рішення складено 16.10.2020.