Справа № 754/17533/19                                                                                                                           Головуючий в суді І інстанції Скрипка О.І. 
Провадження № 22ц-824/10339/20                                                                                                         Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2020 року                                                                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,
за участі секретаря Примушка О.В.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про зобов`язання визнати та оформити право власності на земельну ділянку,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що відповідно до інформації Київської міської державної адміністрації за ним в міському земельному кадастрі обліковується земельна ділянка, площею 0,0970 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , на підставі проекту землеустрою щодо її відведення та зареєстрована в Державному земельному кадастрі. 
Вказує, що проект землеустрою щодо відведення зазначеної ділянки розроблений і направлений до КМДА ще у 2015 року, крім того йому нараховується земельний податок з фізичних осіб, який ним регулярно сплачується, однак відповідач до цього часу не прийняв рішення стосовно безоплатної передачі цієї земельної ділянки у власність, через що він просить суд зобов`язати Київську міську державну адміністрацію визнати за ним та оформити право власності на спірну земельну ділянку.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема вказує на те, що місцевим судом не було враховано тих обставин, що він звертався до Київської міської ради із заявою про передачу йому у власність спірної ділянки ще у 2015 році, і ця земельна ділянка обліковується за ним на підставі проекту землеустрою та зареєстрована у Державному земельному кадастрі, а відсутність рішення про передачу йому у власність спірної землі порушує його конституційне право на отримання земельної ділянки як учасника бойових дій, через що вважає висновок суду про відмову у задоволенні позову необґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем висуваються вимоги до Київської міської державної адміністрації, яка є виконавчим органом Київської міської ради, тобто позов пред`явлено до неналежного відповідача, крім того докази порушення прав позивача з боку відповідача відсутні, оскільки позивачем не надано доказів того, що він у встановленому законом порядку звертався до повноважного органу з заявою про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянка, через що підстави для задоволення позову відсутні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка по АДРЕСА_1 в міському земельному кадастрі обліковується за позивачем ОСОБА_1 на підставі проекту землеустрою щодо її відведення (справа А-22224) та зареєстрована в Державному земельному кадастрі (витяг НВ-8000210522015 від 10 вересня 2015 року).
Відповідно до ст.40 Земельного кодексу України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.
За приписами ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Відповідно до ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Відповідно до п. 4.8 Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у м. Києві, після державної реєстрації земельної ділянки (внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру про проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки) зацікавлена особа з метою прийняття Київською міською радою рішення про передачу (надання) земельної ділянки у власність (в користування) звертається в установленому порядку до приймальні Київради з земельних питань для прийняття Київською міською радою відповідного рішення. Приймальня Київради з земельних питань у день надходження заяви або протягом наступного робочого дня надсилає подані матеріали до Департаменту земельних ресурсів для: підготовки висновку щодо надання в установленому законом порядку земельної ділянки відповідно до статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в України»; занесення відповідної інформації до міського земельного кадастру (за необхідності); підготовки проекту рішення Київської міської ради про передачу (надання) земельної ділянки у власність (в користування) або про відмову у передачі (наданні) земельної ділянки у власність (в користування); підготовки пояснювальної записки до проекту рішення Київської міської ради про передачу (надання) земельної ділянки у власність (в користування) або про відмову у передачі (наданні) земельної ділянки у власність (в користування). Пояснювальна записка до проекту рішення Київської міської ради обов`язково має містити інформацію щодо: правового статусу земельної ділянки; правового статусу об`єкта нерухомого майна (за наявності); особи заявника та іншу наявну інформацію, що має значення для прийняття рішення Київської міської ради. 
Відповідно до ч.2 ст. 17 ЗУ «Про основи містобудування», містобудівна документація є основою для: вирішення питань раціонального використання територій, регулювання розселення; підготовки обґрунтованих пропозицій щодо встановлення та зміни меж населених пунктів; підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації; вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.
Згідно ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.
Частиною 4 ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема не надано доказів, що позивач звертався до Київської міської ради із заявою про передачу йому у власність спірної земельної ділянки у порядку, визначеним ст. 118 Земельного кодексу України та п.4.8 Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у м. Києві, тобто позивачем не використано усіх позасудових засобів реалізації своїх прав на отримання у власність земельної ділянки, а також не спростовано доводи відповідача про те, що на території, в межах якої розташована спірна ділянка, відсутні розроблені та затверджені відповідно до ст.ст.18,19 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» плани зонування або детальні плани території, через що місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Посилання апелянта на те, що він звертався до Київської міської ради у встановленому законом порядку із заявою про передачу йому у власність спірної земельної ділянки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами.
Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд - 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                               Судді: