ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 р.	Справа № 440/1346/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 року (суддя Супрун Є.Б.; м. Полтава) по справі № 440/1346/20
за позовом        ОСОБА_1  
до       Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області               
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (далі по тексту - відповідач, Нехворощанська сільська рада), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення 26 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради від 20.02.2020 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», зобов`язавши Нехворощанську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області повторно розглянути заяву від 21.12.2019 ОСОБА_1 та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,50 га, яка розміщена за межами населеного пункту с. Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неправомірне рішення відповідача, що перешкоджає у реалізації права особи на отримання у власність земельної ділянки площею 1,50 га, яку передано безкоштовно у власність ОСОБА_1 на підставі рішення чотирнадцятої сесії двадцять четвертого скликання Нехворощанської сільської ради №15 від 15.07.2004.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 по справі № 440/1346/20 позов ОСОБА_1 (с. Нехвороща, Новосанжарський район, Полтавська область, 39354, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (вул. Миру, 3, с. Нехвороща, Новосанжарський район, Полтавська область, 39354, код ЄДРПОУ 21045225) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідно до п.3 та п.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992, абз.2 ч.1 розділу 10 перехідних положень Земельного кодексу України, Нехворощанська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області мала надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення документації із землеустрою з урахуванням рішення 14 сесії 24 скликання Нехворощанської сільської ради №15 від 15.07.2004 року «Про передачу у власність земельних ділянок». Вказує, що зазначене рішення на даний час чинне та не скасовувалось.
У надісланому клопотанні позивач просила справу розглянути без її участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 21.12.2019 ОСОБА_1 (за вх. №688) звернулась до Нехворощанської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орієнтовною площею до 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у власність за межами населеного пункту с. Нехвороща на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, додавши до заяви графічні матеріали із зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с. 22-23).
Рішенням двадцять шостої сесії сьомого скликання Нехворощанської сільської ради від 20.02.2020 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» було надано дозвіл громадянці ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,7500 га (господарські будівлі і двори) із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у власність за межами населеного пункту на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 24).
Вказане рішення було прийнято з урахуванням поданої гр. ОСОБА_2 заяви про надання і йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,7000 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 25-26).
Позивач, не погодившись із правомірністю прийнятого щодо неї рішення з огляду на зменшення розміру бажаної їй для відведення земельної ділянки до 0,7500 га, звернулася до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з законності та обґрунтованості рішення 26 сесії 7 скликання Нехворощанської сільської ради від 20.02.2020 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.
Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.
Відповідно до ст. 18 Земельного кодексу України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.
Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких зокрема належать землі сільськогосподарського призначення.
Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
В силу положень п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.
Так, згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 РозділуЗемельного кодексу України.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орієнтовною площею до 1,5000 га (а.с. 22).
Однак, спірним рішенням Нехворощанської сільської ради від 20.02.2020 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», з урахуванням заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,7000 га для ведення особистого селянського господарства, графічного матеріалу з вказаним місцерозташуванням земельної ділянки, позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею лише 0,7500 га (а.с. 24).
Так, як вбачається з матеріалів справи, 09.01.2020 до Нехворощанської сільської ради звернувся ОСОБА_2 із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (господарські будівлі і двори) орієнтовною площею 1,7000 га для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у власність за межами населеного пункту с. Нехвороща на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, додавши викопіювання з розташуванням  бажаної земельної ділянки (а.с. 25-26).
Рішенням двадцять шостої сесії сьомого скликання Нехворощанської сільської ради від 20.02.2020 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,7500 га (а.с. 27).
Таким чином, Нехворощанською сільською радою надано дозволи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (господарські будівлі і двори) по 1/2 від земельної ділянки площею 1,5000 га, щодо якої ОСОБА_1 мала намір розробити технічну документацію та в подальшому отримати у власність.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності ознак протиправності в оскаржуваному рішенні, оскільки відповідач, надаючи дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7500 га, діяв з урахуванням критерію «пропорційно», зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення (дії). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийняті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб`єкта владних повноважень, та інтересами конкретних осіб, якими в даному випадку є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
З приводу посилання позивача на рішення чотирнадцятої сесії двадцять четвертого скликання Нехворощанської сільської ради №15 від 15.07.2004 «Про передачу у власність земельних ділянок», яким передано безкоштовно у власність земельну ділянку ОСОБА_1 загальною площею 1,50 га, з них 1,50 га для ведення особистого селянського господарства, та на підставі якого позивач користується з моменту прийняття рішення колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частини десятої статті 79-1 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
В силу статтей 125-126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Так, матеріали справи не містять доказів належності спірної земельної ділянки позивачу, а також не містять доказів розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та її реєстрації у Державному земельному кадастрі, реєстрації прав у державному реєстрі тощо.
Отже, рішення двадцять шостої сесії сьомого скликання Нехворощанської сільської ради від 20.02.2020 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.
Таким чином, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини та беручи до уваги вищенаведені норми матеріального права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Зважаючи на результат апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 року по справі № 440/1346/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  10.12.2020 року