Постанова
Іменем України
 
04 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 712/15554/19
провадження № 51-3654км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                            ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 ,
захисника                                ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2020 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 24 червня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019251010005748, за обвинуваченням    
ОСОБА_7 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
с. Сеймчан Середньоканського району Магаданської області РФ, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:  АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого  ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24 червня 2020 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінено в частині призначеного покарання.
Постановлено пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з 
чотирьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
У решті вирок залишено без змін.
За обставин встановлених судом та викладених у вироку, 18 жовтня 2019 року, близько 23 год 06 хв., ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ВАЗ-2108, р. н. НОМЕР_1 , у м. Черкаси по вулиці Казбетській зі сторони вулиці Надпільної в напрямку до вулиці Гоголя, у порушення вимог п. п. 2.3.б), 2.9.а), 16.11. та дорожнього знаку 2.1.Правил дорожнього руху України, на нерегульованому перехресті з вулицею Благовісна неподалік будинку № 35/50 в м. Черкаси, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не переконався у відсутності транспортних засобів, які рухалися по головній дорозі вулиці Благовісна та наближалися до перехрещення з вулицею Казбетською, не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем Subaru Impreza, р. н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , урезультаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати вказані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Захисник стверджує, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що потерпілий ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань, внаслідок чого судове провадження здійснено за відсутності останнього, що є безумовною підставою для скасування судових рішень.  
Крім того, зазначає, що всупереч ст. 314-1 КПК України суди не вирішили питання про доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.
Разом із тим вказує, що апеляційний суд не надав відповіді на доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно того, що місцевим судом не було враховано ставлення засудженого до вчинення кримінального правопорушення, дійсний жаль з приводу виниклої ситуації та обставини, що пом`якшують покарання. Також  стверджує, що суд апеляційної інстанції не врахував відповідні обставини, як підстави для застосування ст. 69 КК України, та не навів достатніх мотивів відносно того, з яких підстав не вбачає за можливе звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, а тому постановлена за результатами апеляційного розгляду ухвала не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
В запереченні на касаційну скаргу потерпілаОСОБА_9  та її представник ОСОБА_10 вказали, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому просять залишитикасаційну скаргу захисника     ОСОБА_11 без задоволення, касаційний розгляд проводити без їх участі. 
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просив касаційну скаргу задовольнити, а оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила судові рішення залишити без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.  
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст.433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів сторони захисту, викладених у касаційній скарзі, про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, що потерпілий ОСОБА_8 не брав участь у судових засіданнях, оскільки не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань, то вони є необґрунтованими на таких підставах.
За змістом частин 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Відповідно до ч. 6 ст. 55 КПК України, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.
З урахуванням того, що  ОСОБА_8 постраждав в дорожньо-транспортній пригоді за участі засудженого та знаходився у тяжкому безпорадному стані, відповідно до 
ч. 6 ст. 55 КПК України ОСОБА_9 (дружина потерпілого  ОСОБА_8 )було обґрунтовано залучено як потерпілу у кримінальному провадженні з метою забезпечення прав та інтересів потерпілого ОСОБА_8 .
Положеннями пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 56 КПК України передбачено, що під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право бути завчасно повідомленим про час і місце судового розгляду та брати участь у судовому провадженні. 
Згідно зі ст. 325 КПК України суд може вирішити питання про проведення судового розгляду без потерпілого, якщо він за викликом у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілі ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9  та представник останньої – ОСОБА_10 були належним чином повідомленні про дати, час і місце судових засідань, однак брали участь у судових засіданнях в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9  та її представник ОСОБА_10 , оскільки потерпілий ОСОБА_8 з огляду на його тяжкий стан здоров`я не брав участь у розгляді кримінального провадження, що не суперечить вимогам ч. 6 ст. 55 КПК України.
Крім того, у касаційній скарзі захисник вказує на порушення положень ст. 314-1 КПК України у зв`язку з тим, що судами не було доручено представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.
Так, згідно з п. 6 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право постановити ухвалу, якою доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.
У ч. 5 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.
Відповідно до ч. 2 ст. 314-1 КПК України (в редакції, що діяла на час розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій) досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Із вказаної норми закону убачається, що постановлення під час підготовчого судового засідання ухвали про доручення представнику органу пробації скласти досудову доповідь є правом суду, при цьому слід зазначити, що учасниками судового провадження клопотання щодо складання досудової доповіді перед судом не порушувалось. 
З огляду на викладене, доводи про істотні порушення вимог кримінального  процесуального правау зв`язку з тим, що судом не було доручено представнику органу пробації скласти досудову доповідь щодо  ОСОБА_7 , є безпідставними.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про те, що апеляційний суд не надав відповіді на доводи апеляційної скарги сторони захисту в частині того, що місцевим судом належним чином не було враховано ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання, а також, що цей суд не навів достатніх мотивів відмови у звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, то суд касаційної інстанції зазначає таке.
Статтями 50і 65 ККУкраїни передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК Українизагальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності – призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, та враховуючи тяжкість злочину, особу винного і інші обставини справи, які у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи  кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , дійшов висновку, що суд першої інстанції вказаних вимог закону не врахував.
Так, апеляційний суд не заперечив наявності встановлених судом першої інстанції обставин вчинення злочину, урахованих при призначенні покарання ОСОБА_7 .
При цьому, як зазначив апеляційний суд в ухвалі, суд першої інстанції не обґрунтовано призначив основне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців, оскільки як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до копії розписки (т. 1 а. п. 90) відшкодував ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 10 000 дол США  та 100 000 грн в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із лікуванням потерпілого ОСОБА_8 . Крім того, відповідно до заяви потерпілої ОСОБА_9 від 12.03.2020 року, адресованої Черкаському апеляційному суду, вона просила застосувати вимоги 
ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням (т. 1 а. п. 96).
На думку Верховного Суду, з урахуванням вищевказаних конкретних обставин кримінального провадження, положень статей 50, 65 КК України, апеляційний суд обґрунтовано пом`якшив призначене ОСОБА_7 основне покарання з чотирьох років  шести місяців позбавлення волі до  трьох років позбавлення волі, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Крім того, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції та вказав, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому підстав для застосування положень ст. 75 КК України немає, з чим погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
Твердження захисника ОСОБА_6 в касаційній скарзі про те, що апеляційний суд при призначенні ОСОБА_7 покарання не врахував пом`якшуючі обставини, як підставу для застосування ст. 69 КК України, є неспроможними, оскільки у його апеляційній скарзі такі вимоги відсутні, а відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, вона є обгрунтованою, належним чином вмотивованою та законною.
Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, явної невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, про що йдеться у касаційні скарзі захисника, Судом не встановлено, а тому скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2020 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 24 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах останнього – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.       
Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                    ОСОБА_3