ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2643/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
          суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року (суддя – Кармазина Т.М. ) по справі №340/2643/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

                                                в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-83895-52 від 03.06.2019, прийняту Головним управлінням ДФС в Кіровоградській області.
В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що оскаржувана вимога винесена відповідачем з огляду на його позицію про те, що позивачка є зареєстрованим суб`єктом підприємницької діяльності (ФОП) та нею не був сплачений єдиний внесок на соціальне страхування. Позивачка вказувала на те, що з 2005 року підприємницьку діяльність не вела та прибутку не отримувала, оскільки її підприємницька діяльність була припинена за рішенням суду у 2005 році, а тому не є страхувальником в розумінні Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. Крім цього позивачка зазначала те, що у спірному періоді 2017-2018 роки (період нарахування недоїмки) перебувала на обліку у центрі зайнятості як безробітна, а також працювала найманим працівником і єдиний внесок за неї сплачувався роботодавцем.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року позов задоволено.
Рішення суду мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про те, що рішенням суду від 11.04.2005р. була припинена підприємницька діяльність позивачки, а отже, як зазначив суд першої інстанції, за дати набрання законної сили судовим рішенням, позивачка втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності. При цьому суд зазначив, що обов`язок внесення відомостей про припинення підприємницької діяльності за рішенням суду покладений саме на державного реєстратора, який зобов`язаний не пізніше наступного дня з дня його надходження внести запис до реєстру про зазначене судове рішення та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування про внесення такого запису. Не виконання такого обов`язку державним реєстратором, як зазначив суд першої інстанції, не може бути підставою для відповідальності позивачки у вигляді сплати сум єдиного внеску.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Кіровоградській області (яке є правонаступником Головного управління ДФС у 
Кіровоградській області) подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Позиція позивача фактично полягає у тому, що оскільки позивачка була зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що свідчать відомості із ЄДР, то безумовним її обов`язком є сплата єдиного страхового внеску у розмірі та у строки, які визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", незалежно від того чи здійснювала вона фактично підприємницьку діяльність чи ні.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що вимогою Головного управління ДФС у Кіровоградській області №Ф-83895-52 від 03.06.2019 відповідачем повідомлено ОСОБА_1 про те, що, станом на 30.04.2019, її заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 9267,06 грн. А також зазначено, що відповідно до ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" податковий орган вимагає сплатити недоїмку в зазначеній сумі протягом 10 календарних днів з дня одержання вимоги (а.с.23).
Відповідно до інтегрованої картки платника встановлено, що недоїмка, на суму якої контролюючим органом сформовано спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) утворилась, починаючи з 2017 року по січень 2018 у зв`язку із несплатою позивачем мінімального страхового внеску, що сплачується фізичними особами-підприємцями станом на 30.04.2019 на загальну суму 9267,06 грн. (а.с.64-66).
Вказана вимога оскаржена позивачкою у судовому порядку.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Отже фізична особа-підприємець, яка в силу положень ст..50 Цивільного кодексу України визначається як особа, яка здійснює своє право на підприємницьку діяльність, є платником єдиного внеску.
Таким чином, фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність та яка зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності є платником єдиного внеску, при цьому, враховуючи положення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", незалежно від того чи отримує вона дохід від такої діяльності чи ні.
Але у спірному випадку неможливо стверджувати про те, що у періоді 2017-2018 роки позивачка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, а отже була суб`єктом справляння єдиного внеску.
Так встановлені обставини справи свідчать про те, що рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 11.04.2005 року по справі №2/72 за позовом Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції до приватного підприємця - фізичної особи ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка була зареєстрована в якості суб`єкта підприємницької діяльності 07.05.2002 (а.с.26-28). Вказане рішення суду набрало законної сили 22.04.2005.
Отже рішенням суду, яке набрало законної сили та яке є обов`язковим до виконання, припинено право ОСОБА_1 на здійснення підприємницької діяльності.
Відповідно до ч.1,3 ст.49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», в редакції на час прийняття зазначеного судового рішення, суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця. Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.
Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з постановленням судового рішення, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем у зв`язку з постановленням судового рішення та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису.
Отже порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням, не передбачав вчинення будь-яких дій з боку особи, відносно якої таке рішення ухвалено, задля державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.
Таким чином, за встановлених обставин не можливо стверджувати про те, що сам факт державної реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця у 2017-2018р.р. є безумовною підставою для виконання ним обов`язку по сплаті єдиного внеску у вказаному періоді.
З цього приводу суд першої інстанції обґрунтовано зазначив те, що позивачка, не повинна нести відповідальність за невиконання державним реєстратором реєстраційних дій щодо реєстрації припинення підприємницької діяльності на підставі рішення суду та повідомлення органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування про внесення такого запису.
Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що у справі №2/72 Кіровоградська об`єднана державна податкова інспекція виступала позивачем у справі, однак дій щодо зняття позивача з податкового обліку по цей час не здійснила.
Ураховуючи встановлені обставини справи, а також приймаючи до уваги відсутність доказів, які б давали підстави стверджувати про те, що у спірному періоді (2017-2018 роки) позивачка здійснювала підприємницьку діяльність, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності оскаржуваної податкової вимоги.
Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. В апеляційній скарзі відповідач фактично наводить свою позицію щодо адміністрування єдиного внеску на соціальне страхування, але не ставить під сумнів встановлені судом першої інстанції обставини справи, які свідчать про припинення підприємницької діяльності позивачки за рішенням суду та які фактично і стали підставою для задоволення позову у спірному випадку.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року по справі №340/2643/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

           Повне судове рішення складено 13.10.2020р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк