П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5311/20	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
                        
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-            Ступакової І.Г.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання винити дії, -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

19 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати дії військової частини НОМЕР_1 щодо зупинення виплати індексації грошового забезпечення з грудня 2015 року по лютий 2018 року протиправними;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01 березня 2018 року по 07 травня 2020 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: з 07 травня 2020 року по день фактичного розрахунку.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що в період з листопада 2015 року по травень 2020 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
У період проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 з грудня 2015 року по лютий 2018 року відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, а з березня 2018 року по травень 2020 року відповідачем не в повному обсязі нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення.
Індексація грошового забезпечення не була виплачена і при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.12.2019 року №39140 військова частина НОМЕР_1 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та встановленим порядком зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 з 01.01.2020 року.
Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити йому не виплачену індексацію грошового забезпечення, але, листом військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2020 року №1/2553, позивачу відмовлено та зазначено, що фінансування на виплату індексації грошового забезпечення в визначений період не проводилось.
Військовою частиною НОМЕР_1 виплата індексації грошового забезпечення була зупинена на підставі вказівок директора Департаменту Фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2 та від 10.02.2016 року № 248/3/9/1/108.
Разом з тим, дію  Закону України «Про індексацію грошових доходів» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ  (далі - Закон 1282-ХІІ) та дію «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078  (далі - Порядок № 1078) не було призупинено чи скасовано.
Тобто, як вважає позивач, відповідач вчинив дії щодо виконання вимог викладених в роз`ясненнях Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2 та від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2 про зупинення виплати індексації грошового забезпечення до окремого роз`яснення, яке повністю суперечить правовим актам вищої юридичної сили, а саме  Закону № 1282-XII  та Порядку № 1078, тобто вчинив неправомірні дії.
З посиланням на норми  Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  (далі - Закон № 2011 -XII), «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-ІІІ), «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (далі - Закон № 1282-ХІІ),  Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078    «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»  (далі - Порядок № 1078), позивач зазначив, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня грошового забезпечення внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, як складова конституційного права на соціальний захист.
Законом № 1282-ХІІ  та Порядком №1078 чітко визначено правила та Порядок проведення індексації грошових доходів населення який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. Цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100%, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляцію Проте, коли настане право на індексацію грошового забезпечення, а також яким буде коефіцієнт поточної індексації, залежить від розміру приросту індексу споживчих цін.
Обґрунтовуючи встановлення місяців обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базових місяців) з грудня 2015 року по лютий 2018 року, позивач, з посиланням на Порядок №1078, зазначив, що пунктом 3  постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007року №1294  затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01.01.2008 року. Відтак, січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а тому, на думку позивача, відповідно до Порядку № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців.
01.03.2018 року вступила в дію  постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб», якою було затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців.
Як вважає позивач, місяцями обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовими місяцями) для всіх військовослужбовців є місяці, в яких  Постановами Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294  та «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704  всім військовослужбовцям Збройних Сил України підвищено посадовий оклад, а саме: січень 2008 року та березень 2018 року відповідно.
Таким чином, за твердженням позивача, місяць обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року є січень 2008 року.
Щодо порядку нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 07.05.2020 року, позивач вважає, що відповідачем, всупереч вимог Порядку №1078, військова частина з 01.03.2018 року не нараховувала та не виплачувала позивачу індексацію грошового забезпечення в розмірі 3533,14 грн. щомісячно.
Обґрунтовуючи розрахунок зазначеної суми, позивач вказує, що 01.03.2018 року вступила в дію  Постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  (далі - Постанова № 704), якою було затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців.
Пунктом 2 Постанови № 704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до копії картки особового рахунку № 107 за 2018 рік, грошове забезпечення    позивача за лютий 2018 року складало 11557,79 грн., а за березень 2018 року 12283,40 грн. (за виключенням одноразової грошової винагороди за участь в АТО).
Тобто, грошовий дохід позивача збільшився на 725,61 грн.
Так як в лютому 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн., а величина приросту індексу споживчих цін 241,70% (розрахунок додається), то відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078 сума індексації за лютий рахується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 лютого 2018 року помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762,00 * 241,70 / 100), що становить 4258,75 грн.
Тобто, на переконання позивача, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума належної індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4258,75 грн. - 725,61 грн. = 3533,14 грн.
При цьому, позивач вважає, що відносити питання щодо нарахування належної позивачу індексації грошового забезпечення до дискреційних функцій відповідача є неможливим та створить необхідність подальшого оскарження дій відповідача до суду.
В обґрунтування підстав для виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, позивач, з посиланням на норми ст.ст.  47,  116  та  117 КЗпП,  рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, зазначив, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої  статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, позивач стверджує, що передбачений частиною першою  статті 117 КЗпП України  обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 КЗпП України.
В свою чергу,    стаття 117 КЗпП України  не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.
Зазначена правова позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою  статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до  статті 117 КЗпП України  може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати.
Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у справах №810/1543/17 (постанова № К/9901/15731/18 від 27.06.2018), № 0940/1532/18 (постанова  №К/9901/9101/19 від 18.11.2019) та у постанові від 08.02.2018 у справі № 805/977/16-а.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що військова частина, як юридична особа у своїй діяльності керується  Конституцією  та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів  України, наказами Міністерства оборони України, наказами і директивами Міністру оборони та наказами і директивами начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил, Статутами Збройних Сил України та іншими    правовими актами.
Правила індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року  №1078  (далі - Порядок).
Відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України (вхідний від    08.08.2017 року №13700/з та від 08.08.2017 року №78/0/66-17) механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди не має.
У межах наявного фінансового ресурсу Міністерства оборони за січень 2016 - лютий 2018 року, фінансування витрат на індексацію грошового забезпечення військовослужбовців не здійснювалось.
Враховуючи викладене, виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року не проводилась, підстав для її нарахування і виплати за вказаний період не було (не має).
Відповідно до порядку в місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (окладів), індекс споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків.
Тобто, місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексацій грошового забезпечення для всіх військовослужбовців буде місяць, наступний за місяцем, в якому відбулося підвищення посадових окладів для військовослужбовців згідно з  постановою Кабінету Міністрів України.
Ураховуючи, що в березні 2018 року, згідно з  постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складі та деяких інших осіб»  у військовослужбовців посадові оклади збільшилися, обчислення індексу для проведення індексації розраховується з квітня 2018 року (місяця, наступного за місяцем, в якому відбувається підвищення посадових окладів).
Тому, з 01.03.2018 року по 12.09.2019 року позивачу індексація грошового забезпечення була нарахована та виплачена в повному розмірі.
При цьому, нарахування індексації грошового забезпечення позивачу належить до дискреційних повноважень відповідача, за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року.
Заперечуючи проти вимог Позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час    затримки розрахунку при звільненні, а саме: з 07 травня 2020 року по день фактичного розрахунку, відповідач зазначив наступне.
Так, з посиланням на  Закон України    «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідач стверджує, що військовослужбовці не перебувають у трудовик відносинах підприємствами,    установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних    Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами; які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.
На переконання відповідача, на військовослужбовців, які приходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання винити дії - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року у сумі 4503,21  грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права та неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, суд не надав належної оцінки викладеним доводам, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Згідно з витягом з послужного списку, підполковник ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , проходив військову службу у Збройних Силах України, зокрема, з 10.11.2015 року по 07.05.2020 року у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до Витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.03.2020 року №69, підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу військової розвідки розвідувального управління штабу, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 16.03.2020 року №105 у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я), з 24.03.2020 року вважати таким, що справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до Приморського РТЦК та СП м. Одеси.
Наказом встановлено:
«Надати основну щорічну відпустку за 2020 рік терміном на 45 діб, з 24 березня 2020 року по 07 травня 2020 року, та з 07 травня 2020 року виключити зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.
Вислуга років у Збройних Силах станом на 23.03.2020 становить календарна 26 років 2 місяці, пільгова 28 років.
Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 35 %    посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 березня 2020 року по 07 травня 2020 року.
Виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за п`ять (5) календарних років в розмірі 49630 гривень 63 копійки.
Припинити доступ до роботи з відомостями, що містять держави) таємницю з 24 березня 2020 року.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпеченні військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої  наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, за 2020 рік отримав.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26  Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплатити грошову компенсацію за дні невикористаної Додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини 1  статі 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  за 2015-2020 роки у кількості 84 діб в сумі 55586 гривень 30 копійок.
У відповідності до «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки України, служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно», затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178  виплатити грошову компенсацію вартості за отримане речове майно у розмірі 25 807 (двадцять п`ять тисяч вісімсот сім гривень) 76 копійок.
Військові перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів його сім`ї та перевезення домашніх речей не видавались.
Житлом за рахунок Міністерства оборони України забезпечений, на квартирному обліку не перебуває.».
08 травня 2020 року військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 надано відповідь на його звернення від 06.04.2020 року вх.№495/С, в якій, зокрема, повідомлено:
«…У межах наявного фінансового ресурсу Міністерства оборони за січень 2016 - лютий 2018 року фінансування витрат на індексацію грошового забезпечення військовослужбовців не здійснювалось.
Враховуючи викладене, виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року не проводилась, підстав для її нарахування і виплати за вказаний період немає.
2. Відповідно до Порядку в місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (окладів), індекс споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків.
Тобто місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення для всіх військовослужбовців буде місяць, наступний за місяцем, в якому відбулося підвищення посадових окладів для військовослужбовців згідно с  постановою Кабінету Міністрів України.
Ураховуючи, що в березні 2018 року згідно з  постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  у військовослужбовців посадові оклади збільшилися, обчислення індексу для проведення індексації розраховується з квітня 2018 року (місяця, наступного за місяцем, в якому відбувається підвищення посадових окладів). Тому, з 01.04.2018 року по 31.12.2019 року, Вам індексація грошового забезпечення була нарахована та виплачена в повному розмірі.».
Довідкою від 12.06.2020 року за №1340, виданою військовою частиною НОМЕР_4 щодо виплати індексації ОСОБА_1 за період перебування на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 з 01.03.2018 року по 07.05.2020 року підтверджено нарахування та виплату індексації ОСОБА_1 за період з грудня 2018 року по травень 2020 року у загальному розмірі 2979,55 гривень, зокрема: за грудень 2018 року у розмірі 71,08 грн.; за січень 2019 року у розмірі 71,08 грн.;  за лютий 2019 року у розмірі 134,47 грн.;  за березень 2019 року у розмірі 134,47 грн.;  за квітень 2019 року у розмірі 134,47 грн.;  за травень 2019 року у розмірі 134,47 грн.;  за червень 2019 року у розмірі 134,47 грн.;  за липень 2019 року у розмірі 206,72 грн.;  за серпень 2019 року у розмірі 206,72 грн.;  за вересень 2019 року у розмірі 206,72 грн.;  за жовтень 2019 року у розмірі 206,72 грн.;  за листопад 2019 року у розмірі 206,72 грн.;  за грудень 2019 року у розмірі 216,51 грн.;  за січень 2020 року у розмірі 216,51 грн.;  за лютий 2020 року у розмірі 216,51 грн.;  за березень 2020 року у розмірі 216,51 грн.;  за квітень 2020 року у розмірі 216,51 грн.;  за травень 2020 року у розмірі 48,89 грн.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Відповідно до Закону України № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XIІ (далі - Закон України № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ст.2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення). 
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабміну України від 17.07.2003 року №1078 (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до п.2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з п.6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Так, колегія суддів звертає увагу, що нормами Закону України № 1282-XII та п.11 Порядку №1078 визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Тобто, сума індексації грошового за грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Індексація  заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Колегія суддів зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення. 
Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина, відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.   
Безпідставними є посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, згідно яких визначено не нараховувати  індексацію  до окремого роз`яснення.
Як зазначалось, обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». 
В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації.
Колегія суддів звертає увагу, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.   
Разом з тим, враховуючи безумовне право позивача щодо отримання індексації грошового забезпечення, виходячи із предмету позову та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що для вірного вирішення оскаржуваних правовідносин необхідно встановити вірність визначеного позивачем періоду щодо виплати індексації, розміру такої індексації і відповідно вірність визначення базових місяців щодо її обрахунку.
Визначаючи оскаржуваний період, а також здійснюючи розрахунок належної йому виплати індексації грошового забезпечення позивач керувався п. 5 Порядку №1078 до якого внесено зміни згідно постанови Кабміну України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року №1013 (постанова набрала чинності  з дня її опублікування та застосовується з 1 грудня 2015 року), відповідно до яких п. 5 Порядку №1078 викладено в новій редакції.
Зокрема, передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з  місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових  доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Враховуючи вищенаведене вбачається, що підставою для прийняття індексу споживчих цін за 1 або 100 (фактично визначення базового місяця) є підвищення, зокрема, посадових окладів особи.
При цьому зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
На момент виникнення оскаржуваних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення  військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.
Відповідно до п. 13 постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року.  
Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01 березня 2018 року.
Індекс споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (окладів), приймається за 1 або 100 відсотків.
У жовтні 2018 року індекс споживчих цін перевищив установлений поріг індексації - 103% і склав 103,7%.
Місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін за жовтень 2018 р. є листопад 2018 р., тобто, підвищення заробітної плати військовослужбовця у зв`язку з її індексацією повинно здійснитись у грудні 2018 року.
Отже,у період з грудня 2018 року по травень 2020 року законами України про Державний бюджет України на відповідний рік встановлені такі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 грудня 2018 року - 1921 гривня; з 1 січня 2019 року - 1921 гривня; з 1 липня 2019 року - 2007 гривень, з 1 грудня 2019 - 2102 гривні; з 1 січня 2020 року - 2102 гривні.
Так, відповідно до довідки від 12.06.2020 року за №1340, виданою військовою частиною НОМЕР_4 щодо виплати індексації за період перебування на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 з 01.03.2018 року по 07.05.2020 року підтверджено нарахування та виплату індексації за період з грудня 2018 року по травень 2020 року у загальному розмірі 2979,55 гривень, з урахуванням виплати індексації по день виключення зі списків військової частини, а саме: по 07.05.2020 року.
Так, колегія суддів зазначає, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду викладену від 19.07.2019 року у справі №240/4911/18. , 
Відтак, на думку колегія суддів належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язати відповідача здійснити нарахування індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року у сумі 4503,21 грн. (6*59,45+3*134,40+2*200,00+210,50+3*279,54+3*341,85+3*422,88) та зобов`язати відповідача здійснити виплату індексації грошового забезпечення у сумі 4503,21 грн.
Щодо позовних вимог щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року(фіксовану суму індексації) за період з 01 березня 2018 року по 07 травня 2020 року суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про їх незадоволення, оскільки позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 07 травня 2020 року у відповідності до вимог законодавства України.
Крім цього, вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: з 07 травня 2020 року по день фактичного розрахунку, є передчасними, так як остаточного розрахунку із позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року ще не проведено.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року  - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Ступакова І.Г.    Вербицька Н. В.