ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 808/495/17
адміністративне провадження № К/9901/40985/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький втормет» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2017 (суддя -  Д.В. Татаринов) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017 (колегія суддів: В.Є. Чередниченко, С.М. Іванов, О.М. Панченко) у справі № 808/495/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький втормет» до Запорізької ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
                       
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ЗАПОРІЗЬКИЙ ВТОРМЕТ» 15 лютого 2017 року звернулось до суду з позовом до Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №00005214 від 08.07.2016.
В обґрунтування вимог позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасоване, оскільки висновки відповідача, щодо наявності у позивача обов`язку подавати звіт про контрольовані операції за 2015 рік, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки операції позивача не є контрольованими. Крім того, при експорті металобрухту не діють норми пп.39.1.1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо визначення обсягу оподаткованого прибутку відповідно до принципу «витягнутої руки».
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017 у задоволені позову відмовлено. 
Рішення судів обґрунтовано тим, що позивачем протягом 2015 року здійснено контрольовані господарські операції, а подання звіту №9276816922 про контрольовані операції відбулось 23 травня 2016 року замість встановленої законодавством дати - до 1 травня 2016 року. Також суди відзначили про безпідставність доводів позивача проте, що  зазначені в звіті про контрольовані операції такими не є, враховуючи також те, що підприємство самостійно не встановлює ціни на експорт металобрухту, при експорті металобрухту не діють норми пп.39.1.1 ПК України щодо визначення обсягу оподаткованого прибутку відповідно до принципу «витягнутої руки», тому що спір між позивачем та відповідачем щодо того, чи є операції, відображені в цьому звіті, контрольованими відсутній враховуючи те, що позивачем такий звіт було подано самостійно.
При цьому суд апеляційної інстанції здійснюючи апеляційний перегляд справи, не розглядав доводи позивача про порушення відповідачем процедури проведення перевірки позивача, адже наявність обставин порушення процедури проведення перевірки не було підставами позову, судом першої інстанції ці обставини не досліджувались, докази щодо цього сторонами суду не надавалися.
Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в яких просить їх скасувати, позов задовольнити. Вказується на аналогічні доводи, які ним зазначались в апеляційній скарзі, які не потребують додаткового зазначення. 
У письмовому відзиві на вказану касаційну скаргу, який надійшов ще до Вищого адміністративного суду України відповідач просить її залишити без задоволення, а оскаржувані нею рішення судів - без змін.
          Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача (код ЄДРПОУ 00193097) з питань дотримання терміну подання звіту про контрольовані операції за 2015 рік.
За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт фактичної перевірки від 14.06.2016 №37/08-30-14/00193097, згідно з розділом 2 якого встановлено, що позивачем до відповідача надано звіт про контрольовані операції №9276816992 від 23.05.2016 з порушенням терміну, визначеного підпунктом 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України, та зроблено висновок про порушення цієї норми ПК, в наслідок чого не дотримано термін подання звіту про контрольовані операції за 2015 рік.
На підставі вищевказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.07.2016 № 00005214, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції (надходження коштів, контроль за справлянням яких закріплено за ГУ ДФС - району) на суму 365400 грн.
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із позовом, у задоволення якого було відмовлено, з чим погоджується Верховний Суд, з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із пунктом 39.4 статті 39 ПК України (в редакції, яка діяла до 31.12.2016) платники податків, обсяг контрольованих операцій яких з одним контрагентом перевищує 5 млн. гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов`язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, що настає за звітним, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
При цьому згідно із підпунктом 39.1.17 пункту 39.1 статті 39 ПК України господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 - 39.2.1.3 і 39.2.1.5 підпункту 39.2.1 цього пункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови: річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 50 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік; обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.
При цьому пунктом 120.3 статті 120 ПК України (в редакції, яка діяла до 31.12.2016) встановлена відповідальність за неподання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі:
- 300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, у разі неподання (несвоєчасного подання) звіту про контрольовані операції;
- 1 відсоток суми контрольованих операцій, незадекларованих у поданому звіті про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі незадекларовані контрольовані операції;
- 3 відсотки суми контрольованих операцій, щодо яких не була подана документація, визначена підпунктом 39.4.6 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі контрольовані операції, здійснені у відповідному звітному році.
Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє платника податку від обов`язку подання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин пункт 120.3 статті 120 ПК України передбачав відповідальність у вигляді штрафу за три види порушень, пов`язаних із недотриманням платниками податків вимог ПК України в частині здійснення контролю за трансфертним ціноутворенням (контрольованими операціями), а саме: за неподання (несвоєчасне подання) звіту про контрольовані операції; за недекларування контрольованих операцій у поданому звіті про контрольовані операції; за неподання документації, визначеної підпунктом 39.4.6 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу.
Як було установлено судами попередніх, що позивач (продавець) у межах своєї господарської діяльності у письмовій формі уклав Контракт №ZP-131 від 11.03.2013 з компанією Varwick LTD (покупець). Згідно з яким продавець зобов`язується продати, а покупець купити на умовах «FOB порти» лом та відходи чорних металів, вказаний в Специфікаціях. На виконання Контракту протягом 2015 року позивачем здійснено продаж (експорт) товарів нерезиденту Varwick LTD (країна реєстрації Британські Віргінські Острови). Річний дохід позивача, з 01.01.2015 по 31.12.2015 складає 232059000 грн. 
При цьому країна (територія) реєстрації нерезидента - Британські Віргінські Острови входить до переліку держав (територій), які відповідають критеріям, встановленим підпунктом 39.2.1.2 підпунктом 39.2.1 пункту 39.1 статті 39 Податкового кодексу України, затверджених розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №1042-р (з 25 грудня 2013 року по 13 травня 2015 року), від 14 травня 2015 року №449-р (з 14 травня 2015 року по 15 вересня 2015 року), від 16 вересня №977-р (з 16 вересня 2015 року по теперішній час).
За таких умов, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що одночасно виникли всі умови передбачені пп.39.2.1.7 пп.39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України за наявності яких господарські операції визнаються контрольованими, у зв`язку із чим позивач зобов`язаний був подати відповідний звіт про контрольовані операції у строк до 1 травня року, що ним зроблено не було. Звіт поданий 23.05.2016. 
При цьому, доводи відповідача про те, що відповідні господарські операції вчинені ним з нерезидентом не є контрольованими, з огляду на контроль ціни угод Урядом України не вважаються обґрунтованими, оскільки такі були предметом вірної оцінки судом апеляційної інстанції, який відзначив, що спірним податковим повідомленням-рішенням застосовано до позивача штраф за несвоєчасне подання звіту.  
Водночас Верховний Суд також погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, яким були відхилені доводи позивача про порушення процедури проведення перевірки, під час якої встановлено порушення несвоєчасного подання звіту про контрольовані операції, так як такі доводи не вказувались ним під час позову. 
При цьому, Суд визнає, що позивач касаційною скаргою просить здійснити переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно спірного податкового повідомлення-рішення скасованого в частині, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.  
Враховуючи вищенаведене, Суд касаційної інстанції погоджується з позицією  суду першої та апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.
          Суд касаційної інстанції визнає, що суди не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин. 
          Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
          Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький втормет» залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27.06.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017  - без змін.
2.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко І.А. Васильєва   С.С. Пасічник