ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

03 грудня 2020 року                                                                        м. Чернівці
справа № 725/4115/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                 Половінкіна Н. Ю. 
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.
секретаря Вовкун Н.Ю.
за участю позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

учасники справи

позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
відповідач ОСОБА_5 , Житлово-будівельний кооператив «Буковинський 25»

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22 жовтня 2020 року, головуючий у першій інстанції Вольська-Тонієвич О.В.
встановив:
        ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у вересні 2020 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , Житлово-будівельного кооперативу «Буковинський 25» про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання будівництва незаконним та зупинення, стягнення збитків.
Просили усунути перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у користуванні власністю житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом зупинення подальшого незаконного будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 на земельній ділянці з кадастровим номером 

Справа №725/4115/20                                 Головуючий у 1 інстанції Вольська-Тонієвич О.В
Провадження №22-ц/822/989/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю. 
№7310136600:31:001:1029 до приведення цього об`єкту у відповідність до вимог Державних будівельних норм і правил України, Містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва багатоквартирного будинку, Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів в частині додержання відстані у 8 м від найбільш виступаючої частини новобудови до житлового будинку.
Стягнути з ОСОБА_5 11000 грн. додаткових витрат для відновлення права.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у жовтні 2020 року звернулись з заявою про забезпечення позову.
Просили забезпечити позов шляхом заборони будь-яким особам здійснювати будівельні роботи по будівництву багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 на земельній ділянці з кадастровим номером №7310136600:31:001:1029 та накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером №7310136600:31:001:1029.
Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, заходи забезпечення позову у вигляді заборони здійснення будівнитцва та арешту направлені на захист права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на житловий будинок, що  знаходиться по АДРЕСА_1 , усунення загрози життю та здоров`ю самочинним будівництвом, достатньо обгрунтовані сумніви щодо несумлінних дій  ОСОБА_5 , Житлово-будівельного кооперативу «Буковинський 25» з завершення будівництва та відчуження квартир і земельної ділянки, які знаходяться по  АДРЕСА_2 іншим особам, що значно ускладнить виконання рішення суду в разі задоволення позову, або ефективний захист, поновлення порушеного права чи законного інтересу.
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, 2 ст.149, ч.1, 3 ст.150, ч.1 ст.151  ЦПК України та дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  шляхом заборони будь-яким особам здійснювати будівельні роботи по будівництву багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 на земельній ділянці з кадастровим номером №7310136600:31:001:1029 та накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером №7310136600:31:001:1029.
На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не наведено достатніх доказів щодо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не конкретизовано які саме будівельні роботи та яким особам слід заборонити вчиняти. 
Види забезпечення позову не є співмірними з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів з урахуванням предмету спору, вартості майна, відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Заборона проводити ремонтно-будівельні роботи та вчиняти інші дії щодо будівництва на земельній ділянці обмежує право власності щодо володіння та користування будинком.
Водночас суд першої інстанції вказав, що земельна ділянка з кадастровим номером №7310136600:31:001:1029 не є предметом спору.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення наведеним нормам не відповідає.
На підставі ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Частина 2 ст.149 ЦПК України передбачає, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. 
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі  № 910/1040/18.
Крім того, відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.
Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. 
Предметом позову   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останні просили ухвалити судове рішення, є  усунення перешкод ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у користуванні власністю житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом зупинення подальшого незаконного будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 на земельній ділянці з кадастровим номером 7310136600:31:001:1029 до приведення цього об`єкту у відповідність до вимог Державних будівельних норм і правил України, Містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва багатоквартирного будинку, Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів в частині додержання відстані у 8 м від найбільш виступаючої частини новобудови до житлового будинку.
Судом першої інстанції не враховано, що  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  звернулися до суду з позовною вимогою немайнового характеру, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Водночас судом першої інстанції не надано оцінки вірогідності того чи може невжиття заходів забезпечення позову у даній справі (у разі задоволення позову) унеможливити ефективний захист порушених прав  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  і поновлення порушених прав та інтересів  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за захистом яких вони звернулися.
На обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилалися на те, що продовження здійснення самочинного будівництва по  АДРЕСА_2  загрожує їх життю та здоров`ю, несумлінні дії  ОСОБА_5 , Житлово-будівельного кооперативу «Буковинський 25» з завершення будівництва та відчуження квартир і земельної ділянки, які знаходяться по  АДРЕСА_2 іншим особам, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вони звернулись до суду.
Такий спосіб забезпечення позову як заборона будь-яким особам здійснювати будівельні роботи по будівництву багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 на земельній ділянці з кадастровим номером №7310136600:31:001:1029 жодним чином не сприятиме  ефективному захисту порушених прав  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та поновленню прав позивачів, оскільки не має наслідком приведення цього об`єкту у відповідність до вимог Державних будівельних норм і правил України, Містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва багатоквартирного будинку, Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів в частині додержання відстані у 8 м від найбільш виступаючої частини новобудови до житлового будинку.
Також забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером №7310136600:31:001:1029 не сприятиме поновленню прав позивачів з огляду на те, що земельна ділянка не є предметом спору.
Натомість, забезпечення позову у спосіб заборони будь-яким особам здійснювати будівельні роботи по будівництву багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2  на земельній ділянці з кадастровим номером №7310136600:31:001:1029 фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язане з предметом спору, 
Згідно із частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, в цих випадках суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.
Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у справі № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019).
Обраний вид забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам здійснювати будівельні роботи по будівництву багатоквартирного житлового будинку по  АДРЕСА_2  на земельній ділянці з кадастровим номером №7310136600:31:001:1029  фактично є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог до вирішення спору по суті, що є недопустимим відповідно до ч 10 ст. 150 ЦПК України, оскільки при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Разом з тим судом першої інстанції ухвалено правильне по суті судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Тому ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2020 року підлягає зміні з підстав, передбачених п.4ч.1ст.376ЦПК України.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 3 грудня 2020 року.
                                  
Головуючий                                                         Н.Ю. Половінкіна

       Судді                                                                        М.І. Кулянда

                                                                               О.О. Одинак