ОКРЕМА ДУМКА

13 листопада 2020 року 
Київ
справа №9901/79/19
адміністративне провадження №П/9901/79/19

судді Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду  Т.Г. Стрелець по  справі №9901/79/19 за позовом   ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККСУ, Комісія) в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККСУ від 18 жовтня 2018 року №236/зп-18 (далі - рішення №236/зп-18) в частині затвердження результату іспиту судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за виконання практичного завдання; 
- визнати протиправним та скасувати рішення рішення ВККСУ від 5 листопада 2018 року №1928/ко-18 про відмову судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 у перегляді рішення Комісії №236/зп-18; 
- зобов`язати відповідача переглянути своє рішення №236/зп-18 та призначити повторне складання другої стадії (виконання практичного завдання) першого етапу кваліфікаційного оцінювання; 
- зобов`язати ВККСУ після встановлення результату етапу кваліфікаційного оцінювання «Складення іспиту» ухвалити рішення щодо допуску судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
Верховний Суд рішенням від 13 листопада 2020 року позов задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 5 листопада 2018 року №1928/ко-18 про відмову судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 у перегляді рішення Комісії від 18 жовтня 2018 року №236/зп-18.
Зобов`язав Вищу кваліфікаційну комісію суддів України у пленарному складі переглянути рішення від 18 жовтня 2018 року №236/зп-18 в частині затвердження результату іспиту судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за виконання практичного завдання.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Задовольняючи позовні вимоги частково, колегія суддів Верховного Суду виходила з того, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 5 листопада 2018 року №1928/ко-18 про відмову судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 у перегляді рішення ВККС від 18 жовтня 2018 року №236/зп-18 є невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню.
При цьому, Суд зазначив, що позовні вимоги в частині скасування рішення ВККС від 18 жовтня 2018 року №236/зп-18 про затвердження результатів іспиту судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за виконання практичного завдання задоволенню не підлягають, оскільки вказане рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Однак, я не погоджуюся із такими висновками колегії суддів та вважаю за необхідне письмово викласти окрему думку в порядку, передбаченому частиною 3 статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
07.11.2019 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16.10.2019 року №193-IX, пунктами 2 та 3 розділу ІІ   "Прикінцеві та перехідні положення" якого визначено, що з дня набрання ним чинності повноваження членів ВККС припиняються, а керівник секретаріату ВККС призначається за результатами конкурсу з урахуванням вимог закону.
Вища рада правосуддя протягом 90 днів з дня набрання чинності цим Законом, зокрема, формує за результатами конкурсу склад ВККС відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Рішенням Вищої ради правосуддя від 12.12.2019 року №3474/0/15-19 оголошено про початок конкурсу на зайняття посади члена ВККС, проте, в подальшому рішенням від 17.03.2020 року №793/0/15-20 Вищою радою правосуддя визнано неможливим утворення конкурсної комісії для проведення цього конкурсу і визнано конкурс таким, що не відбувся.
Отже, на час судового розгляду і вирішення даної адміністративної справи  відповідач - ВККС перебував у тому стані, коли повноваження попереднього складу членів цього органу були припинені на підставі вимог закону, водночас, його новий склад ще не був утворений у встановленому законом порядку.
Вказана обставина, на мою думку, є такою, що об`єктивно унеможливлює реалізацію цим органом своїх прав та виконання обов`язків, обумовлених його правовим статусом як державного колегіального органу суддівського врядування, що, у свою чергу, свідчить про   тимчасову неповноважність ВККС у цей період.
Дійсно, із набранням чинності згаданим вище Законом правовий статус ВККС як юридичної особи  не змінився, однак предметом спору в межах заявленого позову є рішення ВККС, ухвалене на виконання повноважень цього органу щодо здійснення кваліфікаційного оцінювання, яке не стосується діяльності ВККС як юридичної особи.
Варто звернути увагу, що Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (надалі - Закон №1402-VIII) визначено правовий статус ВККС як державного колегіального органу.
Тобто, будь-які рішення цим органом приймаються лише колегіально або в установленому законом порядку колегіальний орган делегує голові ВККС повноваження, в тому числі, щодо здійснення представництва цього колегіального органу, висловлення його колегіальної волі при розгляді справ у суді. У подальшому голова ВККС може передоручити частину делегованих йому членами Комісії повноважень іншій особі, зокрема працівнику апарату ВККС. 
Оскільки на час судового розгляду цієї справи відсутні члени колегіального органу та його голова, то такого органу фактично не існує, не існує його колегіальної волі та позиції у справі. 
Формальне існування ВККС як юридичної особи (як суб`єкта цивільних правовідносин) жодним чином не свідчить про існування відповідного органу влади як суб`єкта адміністративних правовідносин.
Крім того, відповідно до статей 131-1 та 131-2 Конституції України представництво іншої особи в суді здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.
Згідно з абзацом 2 підпункту 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, представництво органів державної влади в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.
Частиною четвертою статті 55 КАС України, з урахуванням змін, що були внесених Законом України від 18.12.2019 №390-IX, який набрав чинності 29.12.2019, передбачено, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган           державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.
У зв`язку з цим відповідач у справі - ВККС, через припинення повноважень її членів і відсутності призначеного у встановленому законом порядку керівника секретаріату, не мала можливості забезпечити представництво своїх інтересів у суді.
Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що загальна концепція справедливого судочинства охоплює фундаментальний принцип, згідно з яким судочинство повинно бути змагальним (рішення у справі "Руїз-Матеос проти Іспанії", від 23.06.1993, параграф 63) і вимагає, щоб особу, стосовно якої здійснюється судовий розгляд, було поінформовано про цей факт (рішення у справі "Діліпак і Каракая проти Туреччини" від 04.03.2014, параграф 77). Принцип рівності сторін вимагає, щоб кожній стороні було надано розумну можливість бути представленою у справі в умовах, які не ставлять його або її в суттєво невигідне становище відносно її опонента (рішення у справі "Домбо Бехеер" проти Нідерландів" від 27.10.1993, параграф 33). Кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з коментарями або доказами, наданими іншою стороною, включаючи подану апеляційну скаргу. На карту поставлена можливість сторін судового процесу бути упевненими у роботі правосуддя, що ґрунтується, серед іншого, на знанні того, що вони мали можливість висловити свою точку зору з приводу кожного документа, що міститься у їх справі (рішення у справі "Беер проти Австрії" від 06.02.2001, параграфи 17-18).
Звертаю увагу, що ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року витребувано у Вищої кваліфікаційної комісії суддів України    докази: офіційну довідку про час початку і час закінчення виконання практичного завдання, виконаного суддями 25 липня 2018 року під час іспиту у межах кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді та висновок щодо технічної справності ноутбуку станом на 25 липня 2018 року, на якому суддя Казанківського районного суду Миколаївської області - ОСОБА_1 25 липня 2018 року виконувала практичне завдання та чому під час вимкнення електроживлення зазначений ноутбук не працював на автономному живленні та відключився.
Разом з тим, у задоволенні клопотання представника позивачки в частині витребування рішення (інший документ), яким ВККСУ затвердила практичні завдання, які надавались учасникам кваліфікаційного оцінювання, в тому числі й судді Казанківського районного суду Миколаївської області - ОСОБА_1 ; документу, яким визначено за допомогою якої комп`ютерної програми (найменування та інші ідентифікуючі дані) обиралася (обиралися) модельна справа (конкретні модельні справи) для групи учасників кваліфікаційного оцінювання, до якої входила суддя Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ліцензійного договору або іншого документу, який підтверджує правомірність використання ВККСУ комп`ютерної програми, за допомогою якої обиралась (обиралися) модельна справа (модельні справи) для групи учасників кваліфікаційного оцінювання, до якої входила суддя Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ліцензійного договору або іншого документу, який підтверджує правомірність використання ВККСУ комп`ютерної програми, за допомогою якої генерувалось практичне завдання для судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 колегія суддів відмовила з мотивів недотримання заявником вимог до змісту клопотання про витребування доказів.
На виконання вказаної вище ухвали ВККС надала копію акта закриття сейф-пакета із зошитами для виконання практичного завдання де зафіксовано час початку та завершення виконання 25 липня 2018 року суддями, зокрема, ОСОБА_1 , практичного завдання під час іспиту в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, а також копію службової записки начальника управління інформаційних технологій секретаріату Комісії Д.О. Мамченка, в якій зазначено, що ноутбук на якому суддя Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 25 липня 2018 року виконувала практичне завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді знаходився в належному технічному стан працював без збоїв.
Надані відповідачем докази, зокрема, службова записки начальника управління інформаційних технологій секретаріату Комісії Д.О. Мамченка, на мою думку, не дають можливості достеменно встановити факт технічного збою під час написання позивачкою практичного завдання та не дають відповідь на питання, вказане в ухвалі Верховного Суду від 25 квітня 2019 року, а саме - чому під час вимкнення електроживлення зазначений ноутбук не працював на автономному живленні та відключився.
При цьому, у зв`язку із відсутністю представника ВККС у подальших судових засіданнях та неможливості отримання пояснень, дане питання так і не було вирішене. Встановлення зазначених обставин, на мою думку, має важливе значення для правильного вирішення справи.
Тому, вважаю, у справі, яка розглядалась, ВККС була позбавлена об`єктивної можливості брати участь у судовому розгляді справи, а, відтак, і належним чином відстоювати свою позицію та реалізовувати передбачені нормами КАС України інші права учасника справи, що стало перешкодою для встановлення всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи і порушило принцип змагальності сторін в межах розгляду судом цієї адміністративної справи.
Крім того, надаючи оцінку обґрунтуванню спірного рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 5 листопада 2018 року №1928/ко-18 та зазначаючи про його невмотивованість, Суд фактично втрутився у дискреційні повноваження ВККС, що не ґрунтується на правильному застосуванні норм права.
Скасувавши рішення ВККС від 5 листопада 2018 року №1928/ко-18 про відмову у перегляді рішення Комісії №236/зп-18 від 18 жовтня 2018 року №236/зп-18 Суд дійшов висновку, що рішення ВККС №236/зп-18 від 18 жовтня 2018 року №236/зп-18 в частині затвердження результату іспиту судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за виконання практичного завдання відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, зокрема таке прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та пропорційно.
Відтак, встановлена судом правомірність рішення  ВККС №236/зп-18 від 18 жовтня 2018 року №236/зп-18 вказує на відсутність правових підстав для перегляду вказаного рішення, що, в свою чергу, не призведе до бажаних позивачкою правових наслідків в результаті виконання відповідачем рішення Суду в цій частині. 
З огляду на наведене, вважаю, що у разі встановлення під час судового розгляду правомірності рішення ВККС №236/зп-18 від 18 жовтня 2018 року №236/зп-18 в частині затвердження результату іспиту судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за виконання практичного завдання, підстав для його перегляду немає, а, відтак, позовні вимоги у цій частині не підлягали задоволенню. 

Суддя Касаційного
адміністративного 
суду в складі Верховного Суду                                                             Т.Г. Стрелець