Ухвала
19 жовтня 2020 року                                                                                    
м. Київ
 
справа № 161/20481/14
провадження № 51-622км17                                                                                          
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 
на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 
від 20 травня 2015 року та ухвалу Волинського апеляційного суду 
від 02 листопада 2015 року,
встановив:
Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 квітня 2019 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 02 листопада 2015 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 – без задоволення.
У касаційній скарзі засуджений повторно висуває вимогу про перегляд у касаційному порядку вказаних судових рішень.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов такого висновку.
 Зі змісту положень статей 424, 425 Кримінального процесуального кодексу України (далі–КПК) вбачається, що процесуальним законом не передбачено можливості багаторазового оскарження в касаційному порядку особою судових рішень, які вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи. 
Таке правове регулювання цілком відповідає принципу правової визначеності, що є складовою верховенства права, яке діє в Україні відповідно до положень ст. 8 Конституції України. У справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення
Як убачається з наявних у суді касаційної інстанції матеріалів,рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі щодо засудженого  ОСОБА_4  вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Таким чином, засуджений використав своє право на касаційне оскарження зазначених судових рішень, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що вказані судові рішення не можуть бути предметом касаційного перегляду вдруге.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2015 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 02 листопада 2015 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і :

 
 
ОСОБА_1                     ОСОБА_2                   ОСОБА_3