Ухвала
 
18 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/47709/19-ц
 
провадження № 61-15665ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В., 
 
розглянув касаційну скаргу представника акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Чаруковського Романа Володимировича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», в якому просила стягнути на свою користь заборгованість із заробітної плати за період травень-липень 2016 року, з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 70 134,74 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при переведенні, починаючи з 22 липня 2016 року до 20 серпня 2019 року, у розмірі 270 824,32 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 18 липня 2017 року, у розмірі 482 263,04 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 18 364,18 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 836 015,58 грн, що складається із: заборгованості із заробітної плати за період травень-липень 2016 року, з березня 2017 по 17 липня 2017 року в сумі 66 566,83 грн без утримання податків та зборів; середнього заробітку за час затримки розрахунку при переведенні, починаючи з 27 липня 2016 року у розмірі 269 751,04 грн; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 18 липня 2017 року у розмірі 482 263,04 грн; компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 17 434,67 грн.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
У жовтні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника АТ «Українська залізниця» - адвоката Чаруковського Р. В. на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків щодо зазначення підстав касаційного оскарження.
 
У листопаді 2020 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, з яких вбачається, що недоліки усунуто в повному обсязі.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального оправа, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року у справі № 236/396/18, провадження № 61-47805св18, у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6?383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Заявник посилається на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
У прохальній частині касаційної скарги міститься клопотання заявника щодо зупинення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року до закінчення їх перегляду у касаційному порядку.
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим, містити підстави для зупинення його дії, підтверджені певними доказами. 
 
Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності ускладнення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
 
Заявник обґрунтовує необхідність зупинення виконання оскаржуваних судових рішень тим, що у разі їх виконання і задоволення касаційної скарги, поворот виконання судового рішення буде неможливим в силу вимог частини другої статті 445 ЦПК України.
 
Відповідно до частини другої статті 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.
 
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що клопотання про зупинення виконання судових рішень підлягає задоволенню. 
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати з Печерського районного суду м. Києвацивільну справу № 757/47709/19-ц за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
 
Клопотання представника акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Чаруковського Романа Володимировича про зупинення виконання судових рішень задовольнити.
 
Зупинити виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 15 січня 2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                               Н. Ю. Сакара
                                                                                                                   О. В. Білоконь
                                                                                                                   О. М. Осіян