Постанова                          
Іменем України                    
 
18 листопада 2020 року                               
м. Київ                                                               
 
справа № 490/10556/18
провадження № 61-9507св20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у складі колегії суддів: Темнікової В. І., Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (далі - ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус») про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що 04 травня 2018 року з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої їй заподіяна матеріальна шкода на суму 52 070,69 грн, яку вона сплатила 06 та 07 липня 2018 року за ремонт пошкодженого належного їй автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2018 року у справі № 490/3966/18 за вказані дії ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
21 вересня 2018 року   ОСОБА_1 звернулась до представництва ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» у м. Миколаєві по вул. Інженерній, 20 та подала заяву про виплату страхового відшкодування, яку зареєстровано за № 16GL-1679 і за якою заведено страхову справу № 6261. До заяви серед інших документів надано документи, що підтверджують вищевказаний розмір заподіяної їй шкоди.
17 жовтня 2018 року відповідач перерахував їй тільки часткове відшкодування шкоди у сумі 14 000 грн.
06 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача зі скаргою, в якій просила направити їй документи, що обґрунтовують розмір визначеної ним суми відшкодування шкоди, втім у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк ніякої відповіді не отримала.
Відповідач продовжує ухилятися від відшкодування шкоди у повному обсязі, яка лишилася невідшкодованою у сумі 38 070,69 грн.
Уточнивши позовні вимоги,  ОСОБА_1 просила стягнути з ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на її користь страхове відшкодування у сумі 37 550,37 грн.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2019 року  як співвідповідача у справі залучено ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2019 року у складі судді Гуденко О. А. позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 22 887,61 грн недоплаченого страхового відшкодування, 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 485,82 грн. майнової шкоди, 1 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
31 січня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група») звернулося до суду з апеляційною скаргою на вказане судове рішення та просило скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2019 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі зазначено, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» є правонаступником ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» відповідно до договору про приєднання від 19 грудня 2019 року, згідно з яким ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» припиняється внаслідок передання ним усього свого майна, всіх прав та обов`язків до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». 
Також до апеляційної скарги додано передавальний акт майна, всіх прав та обов`язків ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» до правонаступника ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» від 19 грудня 2019 року.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10 червня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» закрито.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріали справи не містять належних доказів припинення ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» як юридичної особи у передбаченому законом порядку, а саме доказів внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Таким чином, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» не вирішувалося, тому на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, якою передбачено, що якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційне провадження підлягає закриттю.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2020 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та справу передати для продовження розгляду.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Верховного Суду від 20 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідно до проколу № 16 загальних зборів учасників ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» від 19 грудня 2019 року було затверджено передавальний акт всіх прав та обов`язків від ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» до правонаступника ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», а також договір про приєднання між ТДВ «ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». Таким чином, ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» є правонаступником ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус». 
Відзив на касаційну скаргу позивач до суду не подав.
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Під час дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 Винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2 .
Між ОСОБА_2 та ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/4412418, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності особи, яка експлуатує автомобіль «Шевролет Такума», реєстраційний номер НОМЕР_3 , терміном дії з 10 червня 2017 року по 09 червня 2018 року. Розмір франшизи - 510 грн, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн.
Згідно з актом огляду пошкодженого транспортного засобу, складеним аварійним комісаром ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» 11 травня 2018 року в присутності              ОСОБА_1 , автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, має такі пошкодження: задній бампер деформовано та розрив; праве крило деформоване, кронштейн бампера задній правий зламаний.
21 вересня 2018 року до ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» звернулася ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування з зазначенням реквізитів банківської картки для виплати.
17 жовтня 2018 року ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» було складено розрахунок суми страхового відшкодування, де зазначено, що розмір матеріального збитку становить 1 503 032 грн, у тому числі: деталі - 12 916 грн, деталі з врахуванням зносу у 68,61 % - 4 054,61 грн, роботи та матеріали - 10 975,71 грн, безумовна франшиза - 510 грн. Згідно зі страховим актом від 17 жовтня 2018 року               № ЦВ-ЦВ- 00000000006261 визначено розмір страхового відшкодування -14 520,32 грн, яке здійснено на банківський рахунок позивача.
На підтвердження понесених витрат позивач надала акт виконаних робіт  від 06 липня 2018 року № НФ-0001942, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 52 010,69 грн, з яких вартість виконаних робіт - 20 069,74 грн, вартість запчастин, що підлягали заміні, та витратних матеріалів - 32 000,95 грн. 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2019 року з ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у сумі 22 887,61 грн недоплаченого страхового відшкодування, 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 504 грн судового збору. Також з   ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 10 485,82 грн матеріальної шкоди, 1 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 31 січня 2020 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10 червня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про залучення до участі у справі ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» як правонаступника ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», оскільки матеріали справи не містять належних доказів припинення ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» як юридичної особи у передбаченому законом порядку, а саме доказів внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про її припинення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень відповідно до положень статті 129 Конституції України, статті 17 ЦПК України є складовою права кожного на звернення до суду.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті другій Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Отже, з вищевикладеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції на справедливий суд.
Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанцій посилався на те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» не вирішувалося.
Разом з тим з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.
Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника). 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20) зазначила, що поняття «правонаступництво юридичної особи», «правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи» і «процесуальне правонаступництво юридичної особи - сторони у справі» мають різний зміст.
Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина перша статті 104 ЦК України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина друга статті 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (стаття 1216 ЦК України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (частина перша статті 104, статті 106 - 109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації (пункти 37-38, 40-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17).
Натомість правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи не завжди є наслідком правонаступництва юридичної особи. А тому перше може бути не тільки універсальним (частина перша статті 104 ЦК України), але й сингулярним, тобто таким, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя цієї статті). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України), наприклад, смерті фізичної особи.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).
Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Іншими словами, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 ЦК України), дарування (частина друга статті 718 ЦК України), факторингу (глава 73 ЦК України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 ЦК України) чи спадкування (стаття 1216 ЦК України). Якщо означена заміна є неможливою внаслідок того, що правовідношення не допускає правонаступництва, таке правовідношення припиняється (статті 608, 609, 1219 ЦК України). Зобов`язання припиняється і тоді, коли правовідношення допускає правонаступництво, боржник був замінений правонаступником, але до останнього кредитор не заявив вимогу у визначений законом строк (висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 598 і частини четвертої статті 1281 ЦК України, сформульований у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 59-62), від 13 березня 2019 року                                    у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5), від 1 квітня 2020 року у справі                        № 520/13067/17 (пункт 39).
Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (стаття 520 ЦК України). Крім випадків, коли заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України) чи правонаступництва (пункт 2 вказаної частини), яке за змістом тієї ж частини є універсальним). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Тобто, правонаступництво прав чи обов`язків юридичної особи (кредитора або боржника) можливе і без правонаступництва юридичної особи у випадках заміни сторони у зобов`язанні.
Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.
У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України). Якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, то у разі смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі, суд зупиняє провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 251 ЦПК України) до залучення до участі у справі правонаступника (пункт 1 частини першої статті 253 ЦПК України). Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина друга статті 55 ЦПК України). Заміна сторони правонаступником можлива також на стадії виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України).
Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.
У випадку, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 6 частини першої статті 186 ЦПК України), а у разі, коли провадження у справі вже відкрито, - закриває таке провадження (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України). Проте, якщо суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для його скасування в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі (частина третя статті 377 ЦПК України). Аналогічно не можна скасувати у касаційному порядку повністю чи частково із закриттям провадження у справі законне й обґрунтоване рішення суду першої або апеляційної інстанції (частина третя статті 414 ЦПК України).
Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідно до проколу № 16 загальних зборів учасників ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» від 19 грудня 2019 року було затверджено передавальний акт всіх прав та обов`язків від ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» до правонаступника ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», а також договір про приєднання між ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (а.с. 147-149).
Відповідно до договору про приєднання ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі зобов`язується вчинити всі дії, що є необхідними або вимагаються законодавством України для припинення ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» шляхом приєднання до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», яке зобов`язується вчинити всі дії, що є необхідними або вимагаються для приєднання ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (а. с. 152).
Згідно з пунктами 2.1, 2.2 договору ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» припиняється внаслідок передання ним усього свого майна, всіх прав та обов`язків до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» шляхом приєднання; передання всього майна, всіх прав та обов`язків до ПАТ «СК «Українська страхова група» відбувається згідно з передавальним актом, який підлягає обов`язковому затвердженню загальними зборами учасників ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» та загальними зборами акціонерів ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» зобов`язується скласти передавальний акт, а також вчинити всі інші дії, що є необхідними або вимагаються законодавством України для його припинення (пункт 2.3 договору).
Відповідно до передавального акта майна, всіх прав та обов`язків ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (код ЄДРПОУ 20448234) до правонаступника ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (код ЄДРПОУ 30859524) від 19 грудня 2019 року до передавального акта додаються: вхідні судові справи ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» станом на 19 грудня 2019 року та документи до них (а.с. 165).
Зазначений документ (протокол загальних зборів від 19 грудня 2019 року) на час розгляду справи судом є дійсним, не оспорений та не скасований.
Відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань можуть підтверджувати факт правонаступництва юридичної особи у випадку її припинення шляхом реорганізації. Проте у випадках заміни сторони у зобов`язанні такі відомості не підтверджують правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи, яку замінили. Іншими словами, інформація, відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у пунктах 29 і 30 частини другої, пунктах 14 і 15 частини третьої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про закриття провадження у справі.
Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Відповідно до частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини четвертої статті 406, частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити.
Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 10 червня 2020 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк