ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005377р пров. № А/857/11190/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                                    Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Шинкар Т.І., Іщук Л.П.
з участю секретаря судового засідання:            Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року з питань роз`яснення судового рішення (постановлена головуючим-суддею Крутько О.В. у м. Львові) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 по справі №1.380.2019.005377, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2020, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ, відповідач) щодо не зарахування до спеціального стажу періоду роботи ОСОБА_1 на посадах інструктора-методиста по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос» з 04.08.1986 по 30.06.1987 та на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва з 29.02.1988 по січень 1990 року та з 01.07.1990 по 01.09.1991, зобов`язано відповідача зарахувати до стажу її роботи, який дає право на пенсію за вислугу років роботу на посаді інструктора-методиста по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос» з 04.08.1986 по 30.06.1987, роботу на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва з 29.02.1988 по січень 1990 року та з 01.07.1990 по 01.09.1991 та зобов`язано ГУ ПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
10.08.2020 ГУ ПФУ подало заяву, в якій просило роз`яснити рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2020, оскільки рішення містить положення, які викликають суперечності щодо розуміння та його виконання, зокрема, з якої дати управління повинно призначити пенсію ОСОБА_1 .
В обґрунтування поданої заяви зазначає, що зобов`язуючи ГУ ПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суд не зазначив з якої дати управління зобов`язане призначити пенсію. Вважає, що вищевказані обставини унеможливлюють виконання рішення суду.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 у задоволенні заяви було відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм процесуального права просить її скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлень і поставлення додаткового рішення цим же судом.
Позивач не скористалася правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Оленич Л.В., яка підтримала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 , яка просила відхилити апеляційну скаргу, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення, оскільки позивач у позові не зазначила дату, з якої слід було зобов`язувати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років і в судовому рішенні дата не вказана.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Частиною першою статті 254 КАС України передбачено, що за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. 
Згідно ч.2 ст.254 цього Кодексу, подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового рішення, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше, однак без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Тобто процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення. При цьому, роз`яснено може бути лише судове рішення, яке набрало законної сили та не скасоване на момент звернення щодо його роз`яснення.
Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить.
Водночас, ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.
Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, а тому роз`ясненню підлягають рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення їх важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Пленум Вищого адміністративного суду України у пункті 19 постанови №7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі» судам роз`яснив, що в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Тобто, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.
Як видно з резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 по справі №1.380.2019.005377, воно є чітким за змістом, зрозумілим та не припускає кілька варіантів тлумачення.
Вимоги, які містяться в заяві про роз`яснення рішення суду, є фактично вимогою про зміну резолютивної частини рішення, що суперечить вимогам статті 254 КАС України.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 13.03.2018 по справі № 2а-10046/09/0470.
Також, колегія суддів зазначає, що незгода з мотивацією судового рішення є підставою для апеляційного та в подальшому касаційного оскарження такого в порядку, встановленому КАС України.
Також, суд апеляційної інстанції наголошує на обов`язковості виконання судових рішень, які набрали законної сили всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Надаючи правову оцінку оскаржувані ухвалі, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що у разі роз`яснення судового рішення буде змінена його суть.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 254, 310, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду  від 12 серпня 2020 року з питань роз`яснення судового рішення по справі №1.380.2019.005377 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	Т. І. Шинкар 	
 	 	Л. П. Іщук  	
Повне судове рішення складено 13.11.2020.