ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7201/20 Справа № 190/1674/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання – Бондаренка         В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Виконуючий обов`язки голови П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Руденко Сергій Васильович, П`ятихатська районна рада Дніпропетровської області, Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, П`ятихатський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення із займаної посади, поновлення на посаді, а також стягнення компенсації за завдану моральну шкоду, -

                                В С Т А Н О В И Л А:
       У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Виконуючий обов`язки голови П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Руденко Сергій Васильович, П`ятихатська районна рада Дніпропетровської області, Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, П`ятихатський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення із займаної посади, поновлення на посаді, а також стягнення компенсації за завдану моральну шкоду.
       В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вона працювала на посаді директора П`ятихатського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на підставі контракту, укладеного з П`ятихатською районною радою Дніпропетровської області 17 грудня 2010 року, відповідно до рішення П`ятихатської районної ради Дніпропетровської області від 17.12.2010 р. за № 28-3\VІ «Про трудові відносини з керівниками районних комунальних підприємств, закладів та установ, що належать до спільної власності територіальних громад району», зі строком дії контракту до 17.12.2013 року. 
       Після закінчення строку дії зазначеного вище контракту позивач продовжувала працювати без будь-яких обмежень. 
       29 квітня 2014 року між нею та П`ятихатською районною радою Дніпропетровської області було укладено додаткову угоду №1 до контракту від 17.12.2010 року, відповідно до умов якої строк дії цього контракту продовжувався до 17.12.2018 року. 
       Після закінчення строку дії додаткової угоди №1 вона також продовжувала свою роботу на посаді без будь-яких обмежень. 
       05 лютого 2019 року позивач не вийшла на роботу у зв`язку з хворобою та проходила лікування в умовах стаціонару та амбулаторно в лікувальному закладі за місцем свого проживання. 
       У цей же день, тобто 05.02.2019 р., від заступника директора терцентру ОСОБА_3 вона дізналась, що у цей же день до територіального центру надійшло розпорядження голови П`ятихатської райдержадміністрації Дніпропетровської області Саламахи С. В. від 01.02.2019 р. за № К-12\0\365-19, яким позивача було звільнено з посади директора П`ятихатського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 01.02.2019 р. 
       Підставою її звільнення стало подання управління соціального захисту населення П`ятихатської РДА про припинення її повноважень директора територіального центру у зв`язку із закінченням 17 грудня 2018 року дії Контракту від 17 грудня 2010 року. 
       Позивач вважає розпорядження голови П`ятихатської РДА Дніпропетровської області від 01.02.2019 р. за № К-12\0\365-19 незаконним, оскільки ані Положенням про територіальний центр, ані будь-яким іншим законодавчим або нормативним актом не передбачена обов`язковість укладання контракту з директором територіального центру, як підстава для допуску до роботи та виконання своїх функціональних обов`язків директором територіального центру соціального обслуговування. 
       Крім того, питання про звільнення з посади директора територіального центру не було погоджено з департаментом соціального захисту населення обласної державної адміністрації та не було затверджено на сесії П`ятихатської районної ради, на засіданні якої таке питання навіть не розглядалось. Також, своїми діями, пов`язаними із незаконним звільненням позивача, відповідач завдав їй моральної шкоди.
       Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.
       Визнано протиправним та скасувати розпорядження голови П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Саламахи С.В. від 01.02.2019 року за №К-12/0/365-19, про звільнення ОСОБА_2 з посади директора П`ятихатського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 01.02.2019 року.
       Поновлено ОСОБА_2 на посаду директора П`ятихатського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 01.02.2019 року.
       Стягнуто з П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 5000 гривень моральної шкоди, пов`язаної з незаконним звільненням.
       Стягнуто з П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 768,40 грн. судових витрат (а.с.213-217).
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано наслідки спливу строків позовної давності. Суд першої інстанції не встановив а позивач не довів будь-яких обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову (а.с.237-244).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що між П`ятихатською районною радою (орган управління майном) та ОСОБА_2 укладено Контракт від 17 грудня 2010 року про затвердження ОСОБА_2 на посаді директора П`ятихатського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на термін з 17.12.2010 року до 17.12.2013 року, згідно з рішенням П`ятихатської районної ради від 17.12.2010 № 28-3/VІ «Про трудові відносини з керівниками районних комунальних підприємств, закладів та установ, що належать до спільної власності територіальних громад району» (а.с.9-11).
       Згідно з п.1.1 Контракту Директор зобов`язується безпосередньо та через адміністрацію Установи здійснювати поточне управління (керівництво) Установою, забезпечувати ефективне використання і збереження закріпленого за Установою комунального майна, а Орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення й організації праці Директора.
       Відповідно до п. 5.2 Контракту, після закінчення терміну його дії припиняється Контракт між сторонами, що його уклали, але трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, тому сторони керуються у своїх відносинах положенням статті 39-1 Кодексу законів про працю України, та вважають договір продовженим на невизначений строк.
       29 квітня 2014 року між вказаними вище сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до контракту від 17.12.2010 року про продовження на п`ять років терміну дії Контракту від 17 грудня 2010 року відповідно до рішення П`ятихатської районної ради від 29.04.2014 №447-30/VІ «Про трудові відносини з керівниками районних комунальних підприємств, закладів та установ, що належать до спільної власності територіальних громад району» (а.с.12).
       Укладений контракт та додаткова угода є двосторонніми, контракт визначає взаємні права і обов`язки сторін, регулює не тільки трудові, а й пов`язані з ними інші суспільні відносини: соціально-побутові та економічні, його укладено в двох примірниках, які зберігаються у кожної із сторін.
       Спірним розпорядженням голови районної державної адміністрації №К-12/0/365-19 від 01.02.2019 року ОСОБА_2 було звільнено з посади директора П`ятихатського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 01 лютого 2019 року, у зв`язку із закінченням 17 грудня 2018 року дії Контракту від 17 грудня 2010 року (а.с.13).
       Відповідно до Подання Управління соціального захисту населення №463/11/03-19 від 31.01.2019 року на підставі Положення про П`ятихатський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення П`ятихатської районної державної адміністрації порушило питання прийняття розпорядження голови П`ятихатської районної державної адміністрації про припинення дії Контракту та повноважень директора П`ятихастького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ОСОБА_2 (а.с.61).
       Пунктом 10 Положення про П`ятихатський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), яке затверджено рішенням районної ради від 23 листопада 2010 року № 16-2/VІ Про П`ятихатський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), визначено, що територіальний центр очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади в установленому порядку П`ятихатською районною державною адміністрацією за пропозицією управління праці та соціального захисту населення обласної держадміністрації та затверджується на сесії районної ради (а.с.62-63).
       Відповідно до листа П`ятихатської районної ради № 590/0/2-18 від 13 листопада 2018 року директора П`ятихатського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ОСОБА_2 було повідомлено про закінчення дії Контракту 17 грудня 2018 року (а.с.69).
       04 лютого 2019 року телефонограмою № 8, за підписом заступника голови П`ятихатської районної державної адміністрації ОСОБА_4 , ОСОБА_2 було особисто запрошено на 05.02.2019 року на 09 год. 00 хв. в кабінет заступника голови райдержадміністрації Руденка С.В. для ознайомлення з розпорядженням (а.с.71).
       05 лютого 2019 року на адресу П`ятихатського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) було направлено два екземпляри розпорядження голови П`ятихатської районної державної адміністрації «Про звільнення ОСОБА_2 » для використання в роботі та для вручення ОСОБА_2 (а.с.72).
       Листом №350 від 13.12.2019 року П`ятихатський територіальний центр повідомив в.о.голови П`ятихатської районної державної адміністрації Руденка С.В. про те, що розрахунки з ОСОБА_2 (у тому числі за дні невикористаної відпустки) здійснені в повному обсязі (а.с.73).
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.        
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ЦПК України).
       Згідно зі статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
       Частиною першою статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
       Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
       Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору.
       Згідно ч.ч.1,3 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
       Згідно з пунктами 1, 2 ч. 1ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, і строковим, що укладається на визначений строк, установлений за погодженням сторін.
       Згідно п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Відповідно до ч.2 вказаної статті строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
       Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст. 21 КЗпП України). Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств).
       Згідно ст.39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.
       Встановлено, що спірним розпорядженням голови районної державної адміністрації №К-12/0/365-19 від 01.02.2019 року ОСОБА_2 було звільнено з посади директора П`ятихатського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 01 лютого 2019 року, у зв`язку із закінченням 17 грудня 2018 року дії Контракту від 17 грудня 2010 року (а.с.13).
       Стаття 15 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (далі - Закон) передбачає можливість управління об`єктами спільної власності територіальних громад райдержадміністраціями у разі делегування їм районними чи обласними радами відповідних повноважень. Передача повноважень відбувається з дотриманням вимог статей 14 та 34 цього Закону, відповідно до яких передача повноважень інших органів супроводжується передачею їм відповідних фінансових, матеріально-технічних та інших ресурсів, необхідних для здійснення цих повноважень. Делегування радами повноважень місцевим державним адміністраціям супроводжується передачею фінансових, матеріально-технічних та інших ресурсів, необхідних для їх здійснення, в такому разі, місцеві державні адміністрації підзвітні та підконтрольні відповідним радам у частині делегованих повноважень.
       Відносини місцевих державних адміністрацій з підприємствами, установами та організаціями регулюються статтею 36 Закону, яка передбачає, що місцеві державні адміністрації здійснюють функцію управління майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління. Голови місцевих державних адміністрацій укладають та розривають контракти з їх керівниками.
       Стаття 39 Закону визначає повноваження голів місцевих державних адміністрацій, серед яких визначено, що голови місцевих державних адміністрацій:
       - призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону;        
       - призначають на посади та звільняють з посад керівників апаратів місцевих державних адміністрацій;
       - укладають та розривають контракти з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління відповідної місцевої державної адміністрації, або уповноважують на це своїх заступників.
       Повноважень на звільнення керівників комунальних підприємств головам райдержадміністрацій Закон не надає.
       Відповідно до положень ч.ч. 3-5 ст.65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.
       У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.
       Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.
       Відповідно до вимог цієї статті, для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства.
       У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки та відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.
       Аналіз зібраних доказів свідчить, що спірне розпорядження про звільнення в преамбулі містить вказівку на подання районного управління соціального захисту населення, без зазначення реквізитів цього подання, крім того, відсутнє посилання на погодження звільнення з управлінням праці та соціального захисту населення Дніпропетровської облдержадміністрації. Як підставу звільнення зазначено закінчення дії контракту від 17 грудня 2010 року, розпорядження видано без обговорення цього питання депутатськими комісіями та розгляду на сесії районної ради.
       Таким чином, в порушення п.10 Положення про П`ятихатський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), питання про звільнення позивача не було погоджено з управлінням праці та соціального захисту населення Дніпропетровської облдержадміністрації.
       Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, трудові відносини фактично продовжувалися, директор терцентру виконувала свої обов`язки у період після 17 грудня 2018 року, і жодна зі сторін не вимагала їх припинення, відповідно до статті 39-1 Кодексу законів про працю України, дія цього договору вважається продовженою на невизначений термін.
       Колегія суддів зазначає, що у зв`язку з вищевказаними порушеннями, які мали місце при звільненні позивача, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування розпорядження голови П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Саламахи С.В. від 01.02.2019 року № К-12/0/365-19 про звільнення ОСОБА_2 з посади директора П`ятихатського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 01.02.2019 року та поновлення позивача на посаду директора П`ятихатського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг). 
       При цьому, судом першої інстанції вірно поновлено пропущений позивачем строк на звернення до суду, з наступних підстав.
       Згідно ст.233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
       З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наданих в п. 4 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.
       Передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
       Розглядаючи трудові спори, суд з`ясовує і обговорює додержання і причини пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.
       Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.
       Згідно ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
       Як зазначила позивач, у справі відсутні докази того, що відповідачем їй була вручена копія розпорядження про її звільнення з посади або поверталась її трудова книжка з відповідним записом у ній.
       Крім того, 28 травня 2019 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано вищезазначене розпорядження, а також поновлено ОСОБА_2 на посаді директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) (а.с.40-45).
       Постановою Третього апеляційного адміністративного суду м.Дніпро від 26 вересня 2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року було скасовано та провадження у справі закрито (а.с.46-48).
       Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду з даним позовом 28 жовтня 2019 року, тобто в місячний строк з дня, коли було винесено постанову Третього апеляційного адміністративного суду м.Дніпро про закриття провадження у справі. Оскільки при зверненні до адміністративного суду першої інстанції було ухвалено рішення у справі, позов не був повернутий, то строк звернення до суду порушено формально не з вини позивача, тому цей строк підлягає поновленню як пропущений з поважних причин. 
       Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
       Відповідно до ст.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
       Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
       Враховуючи вищезазначені норми законодавства, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо спричинення позивачеві моральної шкоди у визначеному розмірі, оскільки позивачем було доведено, що відповідач порушив гарантовані позивачу Конституцією України та чинним законодавством України права на працю, а позивач через це втратила можливість заробітку. Незаконне звільнення позивача призвело до моральних страждань та порушення звичайного укладу її життя.
       Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
       Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення підлягає залишенню без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 червня 2020 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: