ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 р.	Справа № 440/4011/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Донець Л.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 (головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, повний текст складено 14.02.2020) по справі № 440/4011/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРОЛІЯ"  
до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби                                                    
про скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
 Товариство з обмеженою відповідальністю «Укролія» (далі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків  Державної фіскальної служби  (далі - відповідач), в якому просить  визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача №0000165015 від 05.08.2019; №0000155015 від 05.08.2019; №0000455016 від 05.08.2019.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 у справі №440/4011/19  позов задоволений. 
Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення - рішення відповідача                    № 0000165015 від 05.08.2019; № 0000155015 від 05.08.2019; № 0000455016 від 05.08.2019.
Відповідач, не погодившись з судовим рішення, подав апеляційну скаргу, та просить суд апеляційної інстанції скасувати судове рішення, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування посилається на неправильне врахуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної  скарги, рішення   суду першої інстанції вважає, що  апеляційна  скарга відповідача не  підлягає  задоволенню,  з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що   працівниками відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку  позивача  з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, про що складений акт від 08.07.2019 року № 52/28-10-50-16-07/31577685.
Порушення встановлені перевіркою склали у порушенні: пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, пп. 140.5.4 п.140.5 ст. 140 ПК України; Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318; п. 3 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013                   № 73, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 263 787 грн; п. 137.3 ст. 137, пп. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПК України, в результаті чого при виплаті на користь нерезидентів доходу з джерелом походження з України у вигляді інших доходів у розмірі                       23 794 868 грн  не утримано та не сплачено до бюджету податок на доходи нерезидентів за ставкою 15% на суму 3 569 230 грн; п. 103.9 ст. 103, пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України, в результаті чого до декларації з податку на прибуток підприємства не подано розрахунки (звіти) податкових зобов`язань (додаток ПН) по нерезидентах.
За результатами перевірки прийняті  відповідачем  податкові повідомлення - рішення:
№ 0000455016, яким  позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 579 733,75 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 1 263 787 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 315 946,75 грн; 
№ 0000155015, яким  позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб на загальну суму 6 089 972 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 3 494 092 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 2 595 880 грн;
№ 0000165015, яким до  позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі               1530,00 грн.
Суд першої інстанції під час задоволення позову дійшов до висновку про те, що   оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими, та такими, що підлягають  скасуванню.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками, за таким.
У відповідності до  приписів  п. 44.1 ст. 44 ПК  України  для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Пункт 44.2 ст. 44 ПК України каже, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період перевищує сорок мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;
Для платників податку, визначених підпунктом 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу, не є об`єктом оподаткування прибуток із джерелом походження за межами України.
Пункт 135.1 ст. 135 ПК України зазначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно з пп. 14.1.206 п. 14.1 ст.14 ПК України проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.
До процентів включаються:
платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит;
платіж за використання коштів, залучених у депозит;
платіж за придбання товарів у розстрочку;
платіж за користування майном згідно з договорами фінансового лізингу (оренди) (без урахування частини лізингового платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об`єкта фінансового лізингу);
винагорода (дохід) орендодавця як частина орендного платежу за договором оренди житла з викупом, сплачена фізичною особою платнику податку, на користь якого відступлено право на отримання таких платежів.
Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості чи вартості майна або у вигляді фіксованих сум. У разі якщо залучення коштів здійснюється шляхом продажу облігацій, казначейських зобов`язань чи ощадних (депозитних) сертифікатів, емітованих позичальником, або шляхом врахування векселів та здійснення операцій з придбання цінних паперів із зворотним викупом, сума процентів визначається шляхом нарахування їх на номінал такого цінного паперу, виплати фіксованої премії чи виграшу або шляхом визначення різниці між ціною розміщення (продажу) та ціною погашення (зворотного викупу) такого цінного паперу.
Платежі за іншими цивільно-правовими договорами незалежно від того, встановлені вони в абсолютних (фіксованих) цінах або у відсотках суми договору або іншої вартісної бази, не є процентами;
Пунктом 27 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16,  зазначено, що до фінансових витрат відносяться витрати на проценти (за користування кредитами отриманими, за облігаціями випущеними, за фінансовою орендою тощо) та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати».
За матеріали справи,  відповідач  вважає, що позивач здійснив  заниження показників рядка 02 декларацій "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності", - на загальну суму 4 672 869,37 грн.
Так, на думку відповідача,   відсотки та курсові різниці на такі відсотки за період з 01.06.2016  по 31.12.2018  відображені підприємством у бухгалтерському обліку неправомірно.
В своїй господарській  діяльності позивач мав взаємовідносини з  компанією MEGLIANDI INTERPRISES LTD, з яким був укладений договір  № 1/2015 від 18.05.2015.
За умовами вказаного контракту MEGLIANDI INTERPRISES LTD надає  позивачу  кредит (кредитні кошти) в розмірі 1000000,00 долларів  США в строк з 03.06.2015  до 31.05.2016  для поповнення обігових коштів (придбання сільськогосподарської продукції, основних засобів, оплати транспортних, митних зборів та послуг, виплата заробітної плати, погашення заборгованості, здійснення страхових платежів, сплата податків та інших обов`язкових платежів, рефінансування поточних кредитів, оплати інших поточних виробничих потреб, а  позивач  зобов`язується повернути кредит та сплатити 9,0 % (процентів) річних, на умовах передбачених контрактом.
Згідно п. 3.1 сторони контракту узгодили, що строк повернення кредиту здійснюється в період з 01.05.2016  по 31.05.2016, але максимальний строк повернення кредиту не пізніше                    31 травня 2016 року.
Днем повернення кредиту вважається день повної сплати  позивачем  усієї заборгованості за кредитом на рахунок MEGLIANDI INTERPRISES LTD (пункт 2.4 Контракту).
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється MEGLIANDI INTERPRISES LTD  з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці 9у році умовно 360 днів), процентної ставки, передбаченої пунктом 1.1 Контракту. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважається одним днем, тобто враховується день надання кредиту і не враховується день його погашення (пункт 5.1 Контаркту).
Сплата позивачем  процентів за користування кредитом може здійснюватися щоквартально, не пізніше п`ятого операційного банківського дня, наступного за останнім календарним днем облікового кварталу, або в день повернення кредиту на поточний рахунок Кредитодавця (пункт 5.2 Контракту).
За користування кредитом понад строку, вказаного у пункті 1.1 Контракту, MEGLIANDI INTERPRISES LTD нараховує, а  позивач  сплачує проценти в розмірі 0,1 процента річних від суми, якою  позивач  користується понад встановлений контрактом термін (пункт 5.3 Контракту).
За цим, на думку відповідача,  оскільки у звітних періодах позивачем не було повернуто всієї суми кредиту ним було правомірно нараховано процент за користування кредитом згідно умов пункту 1.1 Контракту виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком.
Положення пункту 5.3 Контракту містить додатковий обов`язок позичальника щодо сплати процентів в розмірі 0,1 процента річних від суми, якою Позичальник користується понад встановлений контрактом термін.
Окрім цього, сторонами Контракту було укладено додаткову угоду № 1/1 до Кредитного контракту № 1/2015 від 18.05.2015 року, якою було змінено строк повернення кредиту, про що було внесено зміни до облікового запису 25.07.2019 року.
За цим, колегія суддів вважає  обґрунтованими висновки суду першої інстанції про  вірне відображення позивачем у бухгалтерському обліку відсотків та курсових різниць на такі відсотки за період з 01.06.2016  по 31.12.2018  за кредитним контрактом від 18.05.2015  № 1/2015.
Посилання апеляційної скарги на незастосування  правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018  у справі № 444/9519/12, колегія суддів вважає необґрунтованим з підстав нетотожності  правовідносин.
Крім цього, відповідачем ставиться до вини позивачу нараховання процентів за користування кредитними коштами компанії MEGLIANDI INTERPRISES LTD: за кредитним контрактом № 1/2009 від 14.10.2009  - 7 118 008,75 грн;  за  кредитним контрактом № 1/2015 від 18.05.2015 - 5 327 799,44 грн.
В своїй  господарській діяльності позивач мав взаємовідносини з  компанією MEGLIANDI INTERPRISES LTD , з якою були укладені кредитні контракти   № 1/2015 від 18.05.2015, № 1/2009 від 14.10.2009.
За змістом  копій  платіжних документів та відомостей по рахунках бухгалтерського обліку у заборгованість  позивача  перед компанією MEGLIANDI INTERPRISES LTD становить:
за кредитним контрактом  № 1/2009 від 14.10.2019 - станом на 01.01.2016  (1 251 367,19 $) 30 033 647,94 грн  (Кт 506 Інші довгострокові займи в іноземній валюті); 
станом на 31.12.2018  -  (1 251 367,19 $) 34 648 185,95 грн (Кт 506 Інші довгострокові займи в іноземній валюті);
за  кредитниму контактом № 1/2015 від 18.05.2015  - станом на 01.01.2016 - (728 500,00 $) 17 484 485,91 грн  (Кт 607 Інші короткострокові кошти в іноземній валюті); 
станом на 31.12.2018  -  (728 500,00 $) 20 170 900,32 грн(Кт 607 Інші короткострокові кошти в іноземній валюті).
За змістом  даних бухгалтерських довідок  позивачем нараховано проценти за користування кредитними коштами компанії MEGLIANDI INTERPRISES LTD: за кредитним контрактом                    № 1/2009 від 14.10.2009  - 7 118 008,75 грн;  за кредитним контрактом  № 1/2015 від 18.05.2015  -  5 327 799,44 грн.
На думку відповідача,  позивачем в порушення пп. 140.5.4 п. 140.5 ст.140 ПК України не було збільшено фінансовий результат по рядку 3.1.7 додатку РІ на суму 30 % від нарахованих процентів за операціями із залучення коштів від компанії MEGLIANDI INTERPRISES LTD за перевіряємий період у сумі 7 827 239,64 грн.
На підставі пп.  39.2.1.1 пп.  39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК  України (в редакціх чинній на час спірних правовідносин) для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими операціями є:
господарські операції, що впливають на об`єкт оподаткування сторін (сторони) таких операцій, що здійснюються платниками податків з пов`язаними особами - нерезидентами;
зовнішньоекономічні господарські операції з продажу товарів через комісіонерів - нерезидентів.
Підпункт 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України зазначає, що для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими є господарські операції, що впливають на об`єкт оподаткування платника податків, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), що включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Вказані господарські операції визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:
річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 50 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;
обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.
Відповідно до пп. 39.2.1.1 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України (в редакції чинній  на час  спірних правовідносин) контрольованими операціями є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, а саме: а) господарські операції, що здійснюються з пов`язаними особами - нерезидентами, в тому числі у випадках, визначених підпунктом 39.2.1.5 цього підпункту;                      б) зовнішньоекономічні господарські операції з продажу та/або придбання товарів та/або послуг через комісіонерів-нерезидентів; в) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, зареєстрованими у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 цього підпункту, або які є резидентами цих держав; г) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи. Перелік організаційно-правових форм таких нерезидентів в розрізі держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України.
Згідно  зі змістом пп. 39.2.1.7 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України (в редакції чинній на час спірних  правовідносин) господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 (крім операцій, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні) і 39.2.1.5 цього підпункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:
річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 150 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;
обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.
З огляду на те, що  обсяги господарських операцій між  позивачем  та компанією MEGLIANDI INTERPRISES LTD за кредитним договорам № 1/2015 від 18.05.2015, № 1/2009 від 14.10.2009  не перевищили вище встановлених норм у звітних періодах,  колегія суддів вважає, що вищевказані операції не є контрольованим, що не заперечується відповідачем.
До податкових різниць, які коригують фінансовий результат до оподаткування, належать різниці, що виникають по операціях з нерезидентами з придбання (продажу) товарів, робіт, послуг.
У відповідності  до пп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 ПК України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг (крім операцій, зазначених у пункті 140.2 та підпункті 140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних, зокрема, у нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу.
Пунктом 140.2 ст. 140 ПК України зазначено, що для платника податку, у якого сума боргових зобов`язань, визначених в пункті 140.1 цієї статті, що виникли за операціями з пов`язаними особами - нерезидентами, перевищує суму власного капіталу більш ніж в 3, 5 рази (для фінансових установ та компаній, що займаються виключно лізинговою діяльністю, більш ніж в 10 разів), фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму перевищення нарахованих у бухгалтерському обліку процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов`язаннями, що виникли за операціями з пов`язаними особами - нерезидентами, над                        50 відсотками суми фінансового результату до оподаткування, фінансових витрат та суми амортизаційних відрахувань за даними фінансової звітності звітного податкового періоду, в якому здійснюється нарахування таких процентів.
З аналізу наведеної норми,  колегія суддів дійшла до висновку про те, що  операції, пов`язані з процентними витратами за борговими зобов`язаннями перед нерезидентом - пов`язаною особою відображаються за спеціальними правилами, встановленими п. 140.2 ст. 140 ПК України.
За змістом п. 6.2 ст. 6 Статуту  позивача  статутний капітал Товариства складається з вартості вкладу його учасника, зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю МЕГЛІАНДІ ЕНТЕРПРАЙЗИЗ ЛТД у розмірі 350 000 грн, тобто позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю МЕГЛІАНДІ ЕНТЕРПРАЙЗИЗ ЛТД у перевіряємому періоді були пов`язаними особами.
Згідно розрахунків щодо перевищення суми боргових зобов`язань, що виникли за операціями з пов`язаними особами - нерезидентами, суми власного капіталу  позивача  сума перевищення склала: за 1 квартал 2016 року 54747/32238=1,7; за 1 півріччя 2016 року 53166/36478=1,5; за 9 місяців 2016 року 54669/38966=1,4; за 2016 рік 56620/44027=1,3; за 1 квартал 2017 року 61575/56729=1,08; за 1 півріччя 2017 року 61076/59017=1,03, тобто менше ніж у                    3,5 рази.
За цим,  в період з 01.01.2016 року по 30.06.2017 року нараховані відсотки по отриманим кредитам згідно кредитних договорів № 1/2015 від 18.05.2015, № 1/2009 від 14.10.2009  не перевищували меж, встановлених п. 140.2 ст. 140 ПК України.
На підставі  абзацу 5 пп. 140.5.4 п. 140.5 статті 140 ПК України вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку, якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.
Колегія суддів приймає до уваги пояснення позивача про те, що в спірний період операції отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів регулювались Положенням про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженим постановою Національного банку України від 17.06.2004 року № 270, та постановою Національного банк України від 03.08.2004 року № 363 "Про встановлення процентних ставок за зовнішніми запозиченнями резидентів", відповідно до яких позивачем визначалась процентна ставка по кредитам та подавались звіти до регулятора.
Так, згідно абзацу 1 п. 1.10 глави 1 розділу 1 Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженим постановою Національного банку України від 17.06.2004 року № 270, Національний банк установлює окремим нормативно-правовим актом максимальні значення процентної ставки (процентна ставка з урахуванням комісій, неустойки та інших установлених договором зборів, платежів, санкцій за неналежне виконання договору) за договорами (далі - максимальні процентні ставки) з урахуванням виду валюти кредиту, типу процентної ставки, строку користування кредитними коштами за договором. Дотримання резидентами-позичальниками максимальних процентних ставок під час визначення умов договорів та проведення на їх підставі операцій є обов`язковим.
Згідно п. 1 постанови Національного банку України від 03.08.2004  № 363 "Про встановлення процентних ставок за зовнішніми запозиченнями резидентів" враховуючи вартість запозичень на міжнародних фінансових ринках, установлено такі максимальні розміри процентних ставок (з урахуванням комісій, неустойки та інших зборів, установлених відповідними договорами) для короткострокових, середньострокових та довгострокових запозичень, за якими резиденти мають здійснювати зовнішні запозичення у вигляді кредитів, позик в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року N 34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19 квітня 2016 року N 269) (далі - Класифікатор), а саме: для фіксованої процентної ставки: зі строками запозичень до 1 року - не вище 9,8 % річних; зі строками запозичень від 1 до 3 років - не вище 10 % річних; зі строками запозичень понад                     3 роки - не вище 11 % річних; для плаваючої процентної ставки: ставка LIBOR для тримісячних депозитів у доларах США плюс 750 базисних пунктів.
Згідно умов кредитних договорів № 1/2015 від 18.05.2015 року, № 1/2009 від                    14.10.2009 року, укладених  позивачем  та компанією MEGLIANDI INTERPRISES LTD, процентні ставки встановлені у розмірі 9,0% річних, тобто розмір процентної ставки не перевищував максимального значення процентної ставки, встановленої Національним банком України.
За цим, колегія суддів,  вважає обґрунтованим  висновок суду першої інстанції про  те, що вказані операції відповідали принципу "витягнутої руки" .
В своїй апеляційній скарзі   відповідач не спростовує   відсутність  розрахунку щодо розміру процентної ставки по кредиту, з яким платник податків, на їх думку, мав би здійснювати порівняння та джерела походження такої інформації,  та  порушення  позивачем пп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 ПК України.
Окрім цього, відповідачем ставиться до вини позивачу  здійснення виплати доходів на користь нерезидентів MANAGMENT LP (Великобританія), ALPHACOSTA INC (Панама), ODYSSEY SHIPPING SERVICES LLC (ОАЕ) за договорами на транспортно - експедиційне обслуговування вантажів без утримання та сплати до бюджету податку на доходи нерезидентів за ставкою 15%.
В своїй господарській діяльності позивач мав взаємовідносини  з компанією ODYSSEY SHIPPING SERVICES LLC з якою укладений договір на транспортно - експедиційне обслуговування від 14.09.2015 року № OSS-000663/15, предметом якого є організація перевезення імпортних, експортних та транзитних вантажів морським, залізничним та автомобільним транспортом в міжнародному сполученні.
В підтвердження виконаних послуг  до матеріалів справи наданий акт виконаних робі (послуг) з експедирування № 204340.
01.10.2014 позивачем  укладено договір на транспортно - експедиційне обслуговування з компанією ALPHACOSTA INC № АС2014100108.
За змістом даного  договору  предметом  є вчинення експедитором операцій по транспортно - експедиційному обслуговуванню вантажів різними видами транспорту.
01.08.2014 позивачем  укладено договір на транспортно - експедиційне обслуговування з компанією ALPHACOSTA MANAGMENT LP № АСM2014080103, предметом якого є вчинення експедитором операцій по транспортно - експедиційному обслуговуванню вантажів різними видами транспорту.
В підтвердження виконаних послуг надані акти приймання - передачі послуг з транспортно - експедиційного обслуговування, копії платіжних доручень в іноземній валюті.
Також згідно листа Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРОЛІЯ" № 299 від 24.06.2019 року нерезиденти ALPHACOSTA MANAGMENT LP (Великобританія), ALPHACOSTA INC (Панама), ODYSSEY SHIPPING SERVICES LLC (ОАЕ) забезпечували організацію міжнародного перевезення вантажів із залученням третіх осіб, що не заперечувалось представниками відповідача.
За висновками відповідача порушення пп. 141.4.2 п.141.4 ст. 141 ПК України, при виплаті доходу нерезидентам, платник не утримував податок з доходів нерезидентів у загальній сумі                    3 569 230 грн.
Згідно з ч.1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Приписами ч. 1 ст. 929 ЦК України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).
Згідно ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.
За договором транспортного експедирування експедитор може організувати перевезення за одним товарно-транспортним документом вантажів кількох різних клієнтів, які прямують з одного пункту відправлення та/чи в один пункт призначення, за умови, що експедитор виступає від імені усіх цих клієнтів як вантажовідправник та/чи вантажоодержувач.
Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.
У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.
Відповідно до положень пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;   в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.
Згідно з пп. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 ПК України доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є: а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом; б) дивіденди, які сплачуються резидентом; в) роялті;                    г) фрахт та доходи від інжинірингу; ґ) лізингова/орендна плата, що вноситься резидентами або постійними представництвами на користь нерезидента - лізингодавця/орендодавця за договорами оперативного лізингу/оренди; д) доходи від продажу нерухомого майна, розташованого на території України, яке належить нерезиденту, у тому числі майна постійного представництва нерезидента; е) прибуток від здійснення операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів, деривативів або інших корпоративних прав, визначений відповідно до цього розділу;                є) доходи, отримані від провадження спільної діяльності на території України, доходи від здійснення довгострокових контрактів на території України; ж) винагорода за провадження нерезидентами або уповноваженими ними особами культурної, освітньої, релігійної, спортивної, розважальної діяльності на території України; з) брокерська, комісійна або агентська винагорода, отримана від резидентів або постійних представництв інших нерезидентів стосовно брокерських, комісійних або агентських послуг, наданих нерезидентом або його постійним представництвом на території України на користь резидентів; и) внески та премії на страхування або перестрахування ризиків в Україні (у тому числі страхування ризиків життя) або страхування резидентів від ризиків за межами України; і) доходи, одержані від діяльності у сфері розваг (крім діяльності з проведення лотереї); ї) доходи у вигляді благодійних внесків та пожертвувань на користь нерезидентів; й) інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, крім доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв`язку чи міжнародного інформаційного забезпечення, а також крім субсидій для повернення частини кваліфікованих витрат, передбачених Законом України "Про державну підтримку кінематографії в Україні".
З огляду на відсутність в апеляційній скарзі спростувань   позиції суду першої інстанції про те, що  договір транспортного експедирування не є тотожним договору перевезення, а виплата позивачем доходу нерезиденту є оплатою транспортно-експедиційних послуг, які за своєю природою є посередницькими послугами та не можуть підпадати під поняття фрахт, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаною нормою Податкового кодексу України, якою передбачено, що оподаткуванню підлягають всі доходи на користь нерезидента, перелічені у пп. 141.4.1 п. 141.4 ст.141 ПК України, які не пов`язані з компенсацією вартості товарів, виконаних робіт, послуг, та з урахуванням того, що виплати, здійснені позивачем нерезидентам: ALPHACOSTA MANAGMENT LP (Великобританія), ALPHACOSTA INC (Панама), ODYSSEY SHIPPING SERVICES LLC (ОАЕ), відбулись у зв`язку з компенсацією вартості наданих останніми послуг, правомірність не обчислення податку на прибуток іноземних юридичних осіб.
Крім цього,   колегія суддів    погоджується з висновком суду першої інстанції  про необґрунтованість висновків  відповідача  стосовно того, що виплати по господарським операціям з ALPHACOSTA MANAGMENT LP (Великобританія), ALPHACOSTA INC (Панама), ODYSSEY SHIPPING SERVICES LLC (ОАЕ) мали оподатковуватись податком на прибуток іноземних юридичних осіб,  та про наявність у позивача обов`язку подавати до контролюючого органу додаток податкової накладної до податкової декларації податку на прибуток підприємств.
Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, прийняв судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – задоволенню.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби України - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 по справі                        № 440/4011/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		Л.О. Донець	
Судді	   	О.М. Мінаєва    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  24.11.2020 року