ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2020 р.	Справа № 520/10813/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року (головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022)  по справі № 520/10813/2020
за позовом         ОСОБА_1  
до       Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України                  
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) вернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі -відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, прийняту головним державним виконавцем Кузьменко О.С. від 28.11.2019 про закінчення виконавчого провадження № 59771099 з примусового виконання виконавчого листа № 2040/5239/18, виданого 23.07.2019 Харківським окружним адміністративним судом, у адміністративній справі № 2040/5239/18 за позовом ОСОБА_1 , яким зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 № 975;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подати у 30-ти денний строк після набрання законної сили, звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 відмовлено у задоволенні позову.
Позивач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 та прийняти нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які би підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Від позивача до суду надійшла заява  про розгляд справи без його участі. 
На підставі частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Судовим розглядом встановлено, що 26.07.2020 позивач (стягувач за виконавчим листом № 2040/5239/18) звернувся до відповідача з заявою про примусове виконання вказаного виконавчого листа у якому зазначено, зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 № 975.
На підставі вказаної заяви, 09.08.2019 відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 59771099 з примусового виконання виконавчого листа №   2040/5239/18, виданого Харківським окружним адміністративним судом 23.07.2019, яку направлено на адресу боржника супровідним листом, що не заперечується сторонами у справі.
У пункті 2 вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження № 59771099 зазначено, що боржнику, Міністерству оборону України, необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Крім того, 09.08.2020 державним виконавцем відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» прийняті постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, які направлені на адресу боржника супровідним листом, що не заперечується сторонами у справі.
У ході здійснення вказаного виконавчого провадження заступник директора Департаменту фінансів полковник Галімський С. звернувся до відповідача з заявою про закінчення виконавчого провадження № 59771099 у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі судового рішення. До вказаної заяви додано витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.05.2019 № 62. За результатом поданих документів комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Однак, вказаний протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.05.2019 № 62 щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не є фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, оскільки у виконавчому листі зазначено про зобов`язання Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Станом на 09.09.2019 рішення суду про зобов`язання Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 № 975 не виконано відповідачем.
У зв`язку з невиконанням у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, останнім 09.09.2019 прийнято відносно позивача постанову про накладення штрафу, якою на позивача накладено штраф у розмірі 5100,00 грн, яку направлено на адресу боржника супровідним листом, що не заперечується сторонами у справі.
Станом на 26.09.2019 рішення суду боржником не виконано, у зв`язку з чим державним виконавцем 26.09.2019 прийнято відносно позивача постанову про накладення штрафу, якою на позивача накладено штраф у розмірі 10 200,00 грн, яку направлено на адресу боржника супровідним листом, що не заперечується сторонами у справі. Боржника попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.
У подальшому, 03.10.2019 державним виконавцем сформовано на направлено до Національної поліції України подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення щодо порушення кримінального провадження за фактом умисного невиконання посадовими особами Міністерства оборони України вимог виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 № 2040/5239/18, відповідальність за яке передбачено статтею 382 Кримінального кодексу України.
Згідно повідомлення Головного слідчого управління Національної поліції України від 18.11.2019 в управлінні розглянуто подання (повідомлення) державного виконавця та доручено Головному управлінню Національної поліції у місті Києві провести перевірку за наведеними у поданні відомостями.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 у справі №   2040/5239/18, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2019 до теперішнього часу не виконано, у зв`язку з цим державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 59771099 з підстав неможливості виконання вказаного рішення без участі боржника.
Не погоджуючись із оскаржуваною постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності належних і допустимих доказів, які б підтверджували безпідставність і необґрунтованість закінчення відповідачем виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України №1404-VIII.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У ч.1 ст.5 наведеного Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 ч.1 ст.3 наведеного Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч.1 ст.26 вказаного Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною 1 ст.13 наведеного Закону передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
При цьому, порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлений ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», частинами 1-3 якої передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі, відповідно до ч.1, 2 якої у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, законом встановлено чіткий алгоритм дій, які мають бути вчинені державним виконавцем під час примусового виконання рішення немайнового характеру, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії.
В даному випадку, виконавчий лист Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 у справі № 2040/5239/18  містить вимоги саме немайнового характеру, відповідно до яких боржника зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 №975, а тому під час його примусового виконання державний виконавець зобов`язаний вживати виконавчі дії з чітким дотриманням положень ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», якими встановлено особливості виконавчих дій під час виконання рішень зобов`язального характеру та відповідальність боржників.
Пунктом 11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі   надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2018 у справі № 2040/5239/18 відкрито постановою державного виконавця від 09.08.2019 ВП № 59771099, встановлено строк для виконання рішення суду 10 робочих днів (а.с.71).
Міністерство оборони України звернулось до державного виконавця із заявою вих. №   248/6297 від 28.08.2019 в якій просило закінчити виконавче провадження № 59771099 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення та винести відповідну постанову. Не вживати заходів примусового характеру щодо стягнення штрафів з рахунків Міноборони. Про прийняте рішення повідомити Міністерство оборони України (а.с. 76).
У зв`язку з невиконанням рішення суду, без повідомлення про наявність поважних причин його невиконання, 09.09.2019 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн, зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с.78-79).
За не виконання рішення суду 26.09.2019 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 10 200,00 грн, зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с.78-79).
У зв`язку з не виконанням без поважних причин виконавчого листа № 2040/5239/18, виданого 23.07.2019 Харківським окружним адміністративним судом, 03.10.2019 головним державним виконавцем на виконання вимог ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» направлено до Національної поліції України подання (повідомлення) №59771099/20-1/9 про вчинення кримінального правопорушення за фактом умисного невиконання посадовими-службовими особами Міністерства оборони України вказаного виконавчого листа (а.с.83-84).
28.11.2019 головним державним виконавцем Кузьменко О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.89-90).
Водночас, невиконання боржником рішення суду після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення суду і не свідчить про неможливість його виконання.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18.09.2019 в справі № 826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої повторне накладення на боржника штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.
За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (п.1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (п.10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (п.22).
Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.
Як вбачається з рішення суду першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що державним виконавцем здійснено належні заходи, в межах наявних у нього повноважень, для повного та своєчасного виконання судового рішення у справі № 2040/5239/18.
Водночас, самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (відкриття виконавчого провадження, винесення постанов про накладення на боржника штрафу та надіслання подання про вчинення злочину) не можна вважати належними та достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 750/9782/16-а, від 07.08.2019 у справі №   378/1033/17 та від 04.09.2019 у справі № 286/1810/17, від 30.01.2020 у справі № 127/2606/17, від 07.10.2020 у справі № 461/6978/19, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, спростовується наведеними вище обставинами
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови  діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження", а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Стосовно встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частин 1-2   статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.
При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Суд зазначає, що підставою для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є наявність обставин за яких останній може ухилятися від його виконання.
Однак, позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання саме рішення суду, та не вказано причин необхідності встановлення судового контролю за виконанням вказаного судового рішення.
Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є виключно правом суду, а не обов`язком, судова колегія не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відповідно до ст. 382 КАС України.
Таким чином, судова колегія, підсумовуючи здійснений аналіз обставин справи в призмі норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, дійшла висновку про часткову обґрунтованість вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ч.1 ст.317 КАС України з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 2 ст. 243, ст.ст. 250, 271, 272, 287, 308, 310,  315, 317, 321, 322, 325,  Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року по справі № 520/10813/2020 - скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, прийняту головним державним виконавцем Кузьменко О.С. від 28.11.2019 про закінчення виконавчого провадження № 59771099 з примусового виконання виконавчого листа № 2040/5239/18, виданого 23.07.2019 Харківським окружним адміністративним судом, у адміністративній справі № 2040/5239/18 за позовом ОСОБА_1 , яким зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 № 975.
В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	В.Б. Русанова    Я.В. П`янова