Справа № 344/3347/20 
Провадження № 22-ц/4808/1044/20 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
               головуючого (суддя-доповідач)                Мелінишин Г.П.
               суддів:                                        Максюти І.О., Томин О.О., 
               за участю секретаря                        Турів О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене в складі судді Шамотайла О.В. 28 травня 2020 року в м. Івано-Франківську, в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про встановлення факту родинних відносин,
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась у суд із заявою про встановлення факту родинних відносин.
       В обґрунтування заяви посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний брат ОСОБА_2 . Останнє місце проживання його було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . В зв`язку з цим вона 30 жовтня 2019 року звернулась до нотаріуса Євпаторійського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Для оформлення спадкових прав на майно їй необхідно подати документи, що підтверджують факт родинних відносин з спадкоємцем. Вказані документи знаходяться в належній ОСОБА_2 квартирі, однак доступу до неї вона не має. Внаслідок відсутності підтверджуючих родинні відносини документів вона позбавлена права оформити спадщину. Тому покликаючись на зазначені обставини просила встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_2 .
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 травня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надано доказів про те, що нотаріус у встановленому порядку виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю підтвердження факту родинних відносин між спадкодавцем і спадкоємцем, відповідно не доведено факту невизнання чи порушення її спадкових прав.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення, яким встановити факт родинних відносин, а саме, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 . 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що майно, власником якого був її покійний двоюрідний брат ОСОБА_2 , знаходиться на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим. З метою отримання письмової відмови у вчиненні нотаріальної дії вона в телефонному режимі зверталась до нотаріуса Євпаторійського міського нотаріального округу. В ході телефонної розмови її усно повідомлено про відмову в оформленні спадкових прав, постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину надати відмовились.
Також зазначає, що місцевим судом не було вирішено її клопотання про витребування в Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції актових записів про народження та одруження ОСОБА_3 , а також свідоцтва про народження ОСОБА_2 . 
Відзиву на апеляційну скаргу іншим учасником справи не подано.
В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та представник Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) не з`явилися будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Апелянт електронною поштою направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заяву про розгляд справи без участі їхнього представника подано також Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якій, крім того, зазначено, що вони не є заінтересованою особою в даній справі. Відтак, відповідно до ст. 372 ЦПК України  перешкод розглядові справи у відсутності учасників справи не встановлено.
За змістом статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду з врахуванням підстав виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який проживав в м. Євпаторії, Республіка Крим (а.с.9).
30 жовтня 2019 року ОСОБА_1  звернулась до нотаріуса Євпаторійського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини на підставі законодавства Російської Федерації (а.с.7).
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 є її двоюрідним братом, однак у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують такі відносини, вона позбавлена можливості прийняти та оформити спадщину, що відкрилась після його смерті. 
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
За змістом пункту першого частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Частиною третьою статті 42 ЦПК України встановлено, що у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.
Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки.
Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).
Матеріалами справи підтверджується, що в якості заінтересованої особи ОСОБА_1 зазначила Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). 
Разом з тим, Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану не має юридичного інтересу у цій справі, оскільки від встановлення юридичного факту родинних відносин між заявником і спадкодавцем жодних прав і обов`язків у нього не виникне. Про те, що такий не є заінтересованою особою зазначено в листі Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 19 березня 2020 року №888/23.14.4.-01 (а.с.20). А також в заяві, поданій до апеляційного суду.
Натомість рішення про встановлення факту родинних відносин може вплинути на права інших спадкоємців, а за їх відсутності - на права територіальної громади. Однак таких до участі у справі залучено не було. 
А отже, звертаючись до суду із вказаною заявою ОСОБА_1 неправильно визначила склад учасників справи, а саме заінтересовану особу.
Крім того, у пункті першому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. 
Суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину (пункт сьомий вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України).
Згідно із пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (з наступними змінами та доповненнями) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визнана тимчасово окупованою територією.
Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року (частини друга статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).
Відповідно до статті 9 вищезазначеного закону державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.
Згідно зі статтею 11 цього закону набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України (ч.4). На тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.5).
Частиною першою статті 11-1 цього Закону передбачено, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.
Отже положення спеціального закону, наведеного вище, встановлюють порядок прийняття спадщини у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія та надають право спадкоємцям, виконавцям заповіту, кредиторам спадкодавця та іншим особам реалізувати свої права щодо спадкового майна на території України в загальному порядку. 
Враховуючи те, що останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія (м. Євпаторія, Республіка Крим), ОСОБА_1 , вважаючи себе спадкоємцем, мала звернутись із заявою про прийняття спадщини на території України. Натомість заявниця заяву про прийняття спадщини подала до нотаріуса Євпаторійського міського нотаріального округу на підставі законодавства Російської Федерації. 
Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Пунктом четвертим частини першої статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про відмову у задоволенні заяви, його необхідно змінити шляхом зміни мотивувальної частини з урахуванням висновків, сформульованих в цій постанові.
       При цьому доводи апеляційної скарги стосовно не вирішення клопотання про витребування доказів не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення відповідно до положень частини третьої статті 376 ЦПК України. 
Крім того, враховуючи, що ОСОБА_1 не обґрунтовано вжиті нею заходи щодо отримання в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану актових записів про народження та одруження ОСОБА_3 , а також свідоцтва про народження ОСОБА_2 , та причини неможливості самостійного отримання цих доказів, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 травня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Головуючий                                                                        Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                                 І.О. Максюта
О.О. Томин
       
Повний текст постанови виготовлено 16 листопада 2020 року