Постанова  
Іменем України
 
10 грудня 2020 року                       
м. Київ
 
справа № 755/18505/16-ц
провадження № 61-12718св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Дніпровського районного суду 
м. Києва від 21 лютого 2018 року у складі судді Катющенко В. П. та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Кравець В. А., Махлай Л. Д.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 жовтня 2015 року о 16 годині 10 хвилин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Toyota Camry», номерний знак 
НОМЕР_1 , рухаючись по бульвару Праці в напрямку вулиці Краківської на перетині бульвару Праці та вулиці Краківської в місті Києві, не виконала вимоги пункту 33.2.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом (далі - ТЗ) «Lexus RX 350», номерний знак НОМЕР_2 , під її керуванням, чим заподіяла ТЗ механічні пошкодження та завдала матеріальної шкоди. 
Згідно зі звітом про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного ТЗ «Lexus RX 350», номерний знак НОМЕР_2 , складеному ТОВ «БІЗНЕС АСИСТЕНТ» станом на дату оцінки 23 жовтня 2015 року, вартість матеріального збитку (шкоди), який вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна, складає 334 772,09 грн з ПДВ. 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року 
у справі про адміністративне правопорушення № 755/21273/15-п відповідач визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Провадження по справі було закрито у зв`язку 
з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Зазначена постанова набрала законної сили 26 вересня 2016 року. 
На місці ДТП у відповідача чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був відсутній, про що складено протокол про адміністративне правопорушення та відповідача притягнуто до відповідальності, передбаченої частиною першою статті 126 КУпАП.
Від пережитого вона зазнала значних моральних переживань, що в подальшому призвело до погіршення стану її здоров`я та завдало фізичних страждань (постійні головні болі та болі у шийному відділі хребта), які вона змушена переносити протягом більше ніж року. Стресовий стан був підсилений фактом отримання значних ушкоджень її автомобіля, якому на момент потрапляння 
у ДТП не виповнилося і п`яти років. Через пошкодження автомобіля, ремонт якого триває вже майже рік і поки що не закінчено, її нормальні життєві зв`язки були порушені, і необхідно було докладати значних зусиль для їх нормалізації.
У зв`язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму у розмірі 469 698, 29 грн з яких: 359 698, 29 грн матеріальна шкода (збиток) та 90 000,00 грн - моральна шкода.
Матеріальна шкода складається з: вартості матеріального збитку, завданого її ТЗ внаслідок ДТП, визначеного звітом про незалежну оцінку, у розмірі 334 772,09 грн; витрат евакуатора у розмірі 463,00 грн; вартості проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку завданого її ТЗ в розмірі 1 200,00 грн; комісії за послуги банку в розмірі 12,00 грн; вартості проведення незалежного автотехнічного дослідження в розмірі 5000,00 грн; комісії за послуги банку 
в розмірі 50,00 грн; витрат на правову допомогу на місці ДТП в розмірі 2 204,80 грн; витрат на правову допомогу в справі про адміністративне правопорушення №755/21273/15-п в розмірі 19 016,40 грн; витрат на правову допомогу 
в адміністративній справі №760/21035/15-а в розмірі 8 268,00 грн; витрат на правову допомогу з підготовки та подання до суду позовної заяви у розмірі 
5 512,00 грн; витрат на правову допомогу в апеляційному провадженні в справі про адміністративне правопорушення №755/21273/15-п в розмірі 3 200,00 грн; судові витрати: судовий збір за подання до суду позову майнового характеру 
в сумі 3 764,98 грн, судовий збір за подання до суду позову немайнового характеру в сумі 1 378,00 грн, судовий збір за подання до суду позову майнового характеру із суми збільшення позовних вимог у розмірі 32,00 грн, витрати на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість майнового збитку завданого ТЗ в розмірі 334 772, 09 грн; витрати з евакуації ТЗ в розмір 463,00 грн; суму вартості проведення звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку в розмірі 2 200,00 грн; моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн; суму витрат на правову допомогу в розмірі 551, 20 грн; судовий збір в сумі 
3 925, 55 грн, а всього 346 911 грн 84 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, тому шкода, завдана позивачу, підлягає відшкодуванню в повному обсязі ОСОБА_2 .
Аргументи учасників справи
У червні 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 
21 лютого 2018 року тапостанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила оскаржені судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами попередніх інстанцій не зазначено всіх елементів складу цивільно-правової відповідальності, які підлягають обов`язковому з`ясуванню. Судом безпідставно покладено в основу рішення звіти про оцінку вартості матеріального збитку від 11 листопада 2015 року та від 19 вересня 2017 року, оскільки ці звіти не відповідають вимогам статті 102 ЦПК України, а відтак не можуть вважатися висновками експерта. Відповідача не було належним чином повідомлено про огляд ТЗ позивача, а також те, що проведення оцінки ТЗ відбулося за адресою відмінною від адреси за якою було доставлено ТЗ. У висновку експерта за результатами проведення вказаної комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 26 квітня 2019 року 
№ 15603/18-56/ 15604/18-54 розмір матеріального збитку визначено в двох варіантах в залежності від того, чи перебував автомобіль Lexus RX 350 
у попередніх ДТП. Однак судом апеляційної інстанції у клопотанні представника ОСОБА_2 про витребування доказів від 11 червня 2019 року з МВС України, 
а саме інформації про ДТП, що сталися до 15 жовтня 2015 року з ТЗ позивача, було відмовлено, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Для встановлення обставин щодо попередніх ДТП автомобіля позивача стороною відповідача було отримано звіт про історію ТЗ з незалежного сайту «Карфакс» («СаrFах), відповідно до якого автомобіль Lexus RX 350, номер кузова (VIN) НОМЕР_3 , виготовлено 23 серпня 2010 року для північноамериканського ринку, виставлено на продаж 26 серпня 2010 року 
в автосалоні «Ray Саtеrа Lexus Larchmont» в штаті Нью-Йорк (США) та продано 
в цьому ж автосалоні 27 вересня 2010 року з пробігом в 10 миль. Зазначені обставини кардинально змінюють висновок експерта та звіт про незалежну оцінку вартості матеріального збитку. Також в матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують понесені позивачем фактичні витрати, 
а також докази на підтвердження завдання моральної шкоди. Вказане 
є порушенням норм процесуального права та підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд відповідно до пункту другого частини третьої статті 411 ЦПК України.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнового та моральної шкоди, тому в іншій частині судові рішення 
в касаційному порядку не переглядаються.
У грудні 2019 року представник позивача ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить оскаржені судові рішення залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись на безпідставність її вимог. 
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга не підлягає  задоволенню з таких підстав. 
Суди встановили, що 15 жовтня 2015 року, о 16 годині 10 хвилин, по бульвару Праці в напрямку вул. Краківської на перетині бульвару Праці та вул. Краківської в м. Києві, з вини водія ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1 , пошкоджено автомобіль «Lexus RX 350», державний номер НОМЕР_2 , належний на праві власності ОСОБА_1 .
Внаслідок ДТП, що мала місце 15 жовтня 2015 року на перехресті бульвару Праці та вул. Краківська в м. Києві, автомобіль «Lexus RX 350», державний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження: передній бампер, ліве переднє крило, ліва фара, права фара, праве переднє крило, капот (крило), номерний знак. 
Згідно зі звітом про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного ТЗ «Lexus RX 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 від 
11 листопада 2015 року, складеному ТОВ «БІЗНЕС АСИСТЕНТ», вартість матеріального збитку завданого ТЗ «Lexus RX 350 складає 334 772,09 грн. 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року 
у справі про адміністративне правопорушення № 755/21273/15-п, ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Провадження по справі закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Зазначена постанова набрала законної сили з 26 вересня 2016 року
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які 
ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно статей 77, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У статті 81, частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
За змістом пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою».
Ураховуючи викладене, суди зробили правильний висновок про стягнення 
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі, підтвердженому доказами та висновками експертиз.
Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Встановивши, що позивачу заподіяно моральну шкоду, суди з врахуванням вимог розумності та справедливості обґрунтовано визначили розмір її грошової компенсації в сумі 5 000,00 грн.
Доводи касаційної скарги про те, що судами безпідставно покладено в основу рішення звіти про оцінку вартості матеріального збитку від 11 листопада 
2015 року та від 19 вересня 2017 року, колегія суддів відхиляє, оскільки з метою перевірки рішення суду в частині обґрунтованості визначеного розміру матеріального збитку ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 липня 
2018 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про призначення автотоваронавчої експертизи (т. 2, а. с. 187-192). Згідно висновку експертів Київського НДІ судових експертиз МЮ України за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 26 квітня 
2019 №15603/18-56/15604/18-54, розмір матеріального збитку (за умови, що автомобіль не перебував в попередніх ДТП), завданого власнику автомобіля «Lexus RX 350» внаслідок пошкодження під час ДТП 15 жовтня 2015 станом на дату ДТП складав 352 379,38 грн. Розмір матеріального збитку (за умови, що автомобіль перебував у попередніх ДТП) - 252 971,55 грн (т. 2, а. с. 236-242). Після дослідження в судовому засіданні апеляційної інстанції висновку експертів за результатами проведення зазначеної комісійної судової автотоварознавчої експертизи представник відповідача не заявляв клопотань про призначення додаткової або повторної експертизи.
Колегія суддів не приймає доводів касаційної скарги про безпідставну відмову апеляційного суду у клопотанні представника ОСОБА_2 про витребування доказів на підтвердження обставин перебування автомобіля позивача у ДТП до 15 жовтня 2015 року. 
У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції 
з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь 
у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження 
№ 61-13405св18).
Апеляційний суд при відмові в задоволенні клопотання про витребування доказів обґрунтовано вказав, що позивач в позовній заяві зазначила, що належний їй на праві власності автомобіль до 15 жовтня 2015 рокуу жодну аварію не потрапляв. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач в суді першої інстанції не надавала доказів перебування автомобіля позивача 
в аваріях і не заявляла клопотання про витребування таких доказів, тому відсутні виключні правові підстави, які надають повноваження апеляційному суду дослідити нові докази.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення 
в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального 
і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення в оскарженій частині - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнового та моральної шкоди залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                             Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
М. Ю. Тітов