ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 593/1618/17	Головуючий у 1-й інстанції Данилів О.М. 	
Провадження № 22-ц/817/877/20 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Міщій О. Я., Шевчук Г. М., 
з участю секретаря - Стецюк М.А. 
учасників справи - представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Войнарського А.Й.; третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №593/1618/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконними та скасування розпоряджень Бережанської РДА, ухвалене суддею Данилів О.М., повний текст рішення виготовлено 28 липня 2020 року, -
ВСТАНОВИВ: 
       Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у грудні 2017 року звернулися до суду із позовами про визнання незаконними та скасування розпоряджень Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області.
       Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області об`єднано в одне провадження із справою ОСОБА_1 до Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області. 
       Позовні вимоги як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що рішенням Бережанської міської ради № 67 від 14 квітня 1995 року в районі вулиць Сонячна-Мечнікова м.Бережани для ведення городництва їм, як і іншим жителям м. Бережани, було виділено земельну ділянку площею 0,04га, якою вони користується і по даний час. В 2011 році термін оренди користування земельною ділянкою рішенням Бережанської міської ради № 165 від 30 травня 2011 року був продовжений до 01 травня 2012 року. Однак, незважаючи на передачу їм та іншим мешканцям м.Бережани земельних ділянок із масиву в районі вулиць Сонячна- Мечнікова в оренду для ведення городництва, Бережанська районна державна адміністрація, всупереч їхнім інтересам та інтересам інших громадян, які користуються цими земельними ділянками, без їх згоди, своїм розпорядженням за № 113-од від 7 березня 2012 року надала дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в урочищі Сонячна м. Бережани у власність. А рішенням № 501-од від 2 листопада 2012 року доповнила своє розпорядження № 113, і цим рішенням уточнила список громадян, яким надавався дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва, а розпорядженнями Бережанської РДА від 23 листопада 2012 року за № 539 та № 571 від 10 грудня 2012 року було затверджено проекти землеустрою та передано ці земельні ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва. Посилаючись, що вказаними розпорядженнями порушені їх права, як належних та правомірних землекористувачів, просять визнати вищевказані розпорядження Бережанської районної державної адміністрації незаконними і скасувати їх.
Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконними та скасування розпоряджень Бережанської районної державної адміністрації №113-од від 7 березня 2012 року, № 501-од від 2 листопада 2012 року, № 539-од від 23 листопада 2012 року та № 571-од від 10 грудня 2012 року відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Войнарський А.Й., подали апеляційну скаргу на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у даній справі, яким задовольнити позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно, з порушенням ст.200,206 ЦПК України не прийняв до уваги визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні та не ухвалив рішення про задоволення позовних вимог. Хоча в матеріалах справи були відсутні докази, що визнання позову відповідачем порушує, права, свободи чи інтереси інших осіб.
Суд також, всупереч вимогам п.1,2 ст.95 ЦПК України, долучив до матеріалів справи письмові докази, які подавалися свідками по справі — ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та надав їм оцінку, яка вплинула на прийняте рішення суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Окрім того, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача — ОСОБА_7 , ОСОБА_8 були залучені до участі у справі судом, всупереч ст.53 ЦПК України, в ході судового розгляду, шляхом подачі заяви до суду. Даними особами не було обґрунтовано, на які їх права та обов`язки може вплинути рішення суду у даній справі. Однак, суд неправомірно залучив їх до участі у справі, внаслідок чого такі особи долучали в односторонньому порядку письмові докази, які суд необґрунтовано прийняв до уваги, що суттєво вплинуло на прийняття судового рішення.
Також, суд, на порушення вимог ст. 76,77 ЦПК України, не врахував письмового доказу - висновку земельно-технічної експертизи за № 453/15-22 від 04 грудня 2015 року, проведеного в межах кримінального розслідування, та пояснень допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_12 , який вказав, що допущені порушення Бережанською РДА суттєво впливають на законність виданих розпоряджень.
Позивачі посилаються в апеляційній скарзі і на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності, хоча в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що ОСОБА_1 був повідомлений про вказані оскаржувані рішення Бережанської РДА чи будь-який інший спосіб ознайомився із вказаними розпорядженнями, які порушують його права.
По справі були подані відзиви від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , строк на подання яких поновлено апеляційним судом. У відзивах треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, визнають апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просять її задовольнити і скасувати рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року. По справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування розпоряджень Бережанської районної державної адміністрації №113-од від 7 березня 2012 року, № 501-од від 2 листопада 2012 року, № 539-од від 23 листопада 2012 року та № 571-од від 10 грудня 2012 року, як такі, що порушують їх права як належних землекористувачів земельних ділянок.
Під час розгляду справи в апеляційному суді представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Войнарський А.Й. підтримав апеляційну скаргу в її межах та просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підтримали, посилаючись на ті обставини, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про скасування оскаржених розпоряджень відповідача, якими порушуються права орендарів спірних земельних ділянок.
       Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_7 , ОСОБА_8 апеляційної скарги не визнали, посилаючись, що рішення суду ґрунтується на вимогах закону, а доводи апеляційної скарги є надуманими і такими, що до задоволення не підлягають, а також, що ні позивачі. Ні треті особи, на їх стороні не довели жодними доказами своїх прав на спірні земельні ділянки.
       Інші учасники справи — відповідач — Бережанська РДА Тернопільської області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області, будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися. Відповідач - Бережанська РДА Тернопільської області подала заяву про розгляд справи у відсутність її представника, у вирішенні апеляційної скарги покладається на думку суду. За таких обставин, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи за відсутності вказаних учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.
       Апеляційним судом за клопотанням представника позивачів було допитано свідка ОСОБА_13 , покази якого не в повній мірі були викладені в суді першої інстанції, котрий заявив про порушення зі сторони відповідача при прийнятті оскаржуваних розпоряджень.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 7 березня 2012 року Бережанською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження за № 113-од, яким надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в урочищі “вулиці Сонячна” м. Бережани у власність 124 особам.         
Розпорядженням № 501-од від 2 листопада 2012 року Бережанською районною державною адміністрацією доповнено своє розпорядження № 113-од від 7 березня 2012 року і уточнено список громадян, яким надавався дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва. 
Розпорядженнями Бережанської РДА від 23 листопада 2012року за № 539-од та № 571-од від 10 грудня 2012 року було затверджено проекти землеустрою та передано земельні ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва.
Із довідки № 353/101-19, виданої 8 травня 2019 року головним управлінням Держгеокадастру в Тернопільській області, вбачається, що на підставі оспорюваних розпоряджень Бережанської РДА на день розгляду справи 57 осіб стали власниками земельних ділянок, що підтверджується виготовленими належним чином документами. 
Позивачі, вважаючи, що відповідачем - Бережанською РДА, всупереч їх інтересам та інтересам інших громадян, які користувалися цими земельними ділянками, без їх згоди, були прийняті спірні розпорядження, звернулися до суду із заявами, якими просять визнати вищевказані розпорядження Бережанської районної державної адміністрації незаконними і скасувати їх.
В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначають, що вони протягом тривалого часу - із 1995 року користуються земельними ділянками, які були передані їм в оренду відповідно до рішень Бережанської міської ради. У 2011 році термін оренди користування земельними ділянками рішенням Бережанської міської ради № 165 від 30 травня 2011 року був продовжений до 1 травня 2012 року, однак, незважаючи на виділення їм та іншим мешканцям м.Бережани земельних ділянок із масиву в районі вулиць Сонячна-Мечнікова для ведення городництва, Бережанська РДА, у березні 2012 року, всупереч їхнім інтересам та інтересам інших громадян, які користуються цими земельними ділянками, постановила спірні розпорядження, якими порушено їх права як належних та правомірних землекористувачів земельних ділянок.
Судом установлено, що визнання незаконними та скасування розпоряджень № 113-од, №501-од, № 539-од та № 571-од, які були прийняті Бережанською райдержадміністрацією 7 березня, 2 та 23 листопада і 10 грудня 2012 року були предметом судового спору в порядку адміністративного судочинства, з приводу якого Тернопільським окружним адміністративним судом 17 червня 2013 року було прийнято рішення у справі № 819/823/13-а, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про визнання дій протиправними та скасування розпоряджень було відмовлено. Суд визнав, що прийняті Бережанською районною державною адміністрацією розпорядження № 113-од, №501-од, № 539-од та № 571-од від 7 березня, 2 та 23 листопада і 10 грудня 2012 року прийняті суб`єктом владних повноважень — Бережанською РДА із дотриманням вимог закону. Вищевказане рішення ухвалою колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року залишено без змін. 
Третя особа - ОСОБА_6 зверталась із заявою про скасування зазначених рішень першої та апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами, однак 23 березня 2015 року ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду у задоволенні її вимог було відмовлено за їх безпідставністю. Вищевказана ухвала суду першої інстанції ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року залишена без змін.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання незаконними та скасування спірних розпоряджень Тернопільським адміністративним судом було встановлено, що відповідно до Генерального плану розвитку м. Бережани, чинного на момент видання спірних розпоряджень, земельні ділянки в урочищі «вулиці Сонячна» знаходилися за межами м. Бережани. 
Даний факт був підтверджений довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-ЗЕМ), виданою відділом Держземагенства у Бережанському районі Тернопільської області від 02.04.2013 р. № 1-18/476, згідно з якою на час прийняття Бережанською районною державною адміністрацією оспорюваних розпоряджень, згідно статистичної звітності - форми 6 ЗЕМ - земельна ділянка в урочищі «вулиці Сонячна» на території Бережанської міської ради знаходилася за межами населеного пункту і відносилася до земель запасу сільськогосподарського призначення ( рілля). 
     Суд адміністративної юрисдикції, аналізуючи норми ЗК України, а саме: п. 12; п.а ст. 17 Перехідних положень та прийшов до висновку про наявність  у Бережанської районної адміністрації Тернопільської області, як органу виконавчої влади, законодавчо визначених повноважень на розпорядження землями за межами м. Бережани в період з 01.01.2002 року - тобто з моменту набрання чинності ЗК України до 01.01.2013 року - до набрання чинності ЗУ N 5245-VI, в тому числі і земельними ділянками в урочищі “вул.Сонячна -Мечнікова”. (т.3 а.с. 49-53)
Таким чином, у суді першої інстанції знайшли своє доведення обставини, що Бережанська РДА мала повноваження щодо розпорядження земельними ділянками поза межами населеного пункту, однак Бережанська міська рада таких повноважень не мала, а, отже, доводи позивачів про правомірне землекористування на підставі рішень Бережанської міської ради підставно не прийняті судом.
Окрім того, в журналі реєстрації договорів оренди земельних ділянок Бережанській міській раді відсутні відомості про договори оренди, у яких би орендарями були позивачі, і таких договорів не зареєстровано. 
Із довідки № 851, виданої Бережанською міською радою 28 травня 2013 року, вбачається, що в земельно-кадастровій книзі відсутні відомості щодо землекористувачів в урочищі “вул.Сонячна-Мечнікова” за межами населеного пункту.
       Посилання позивачів на те, що вони на законних підставах користувалися спірними земельними ділянками і що після 1997 року вказані спірні земельні ділянки рішенням сесії Бережанської міської ради надавалися їм в оренду у зв"язку з чим вони мали переважне право на отримання їх у власність перед іншими особами, спростовуються поясненнями допитаних в судовому засіданні посадових осіб, як Бережанської міської ради, так і Бережанської РДА, зокрема, ОСОБА_9 - начальника земельного відділу Бережанської міської ради, котра підтвердила, що рішення сесії міської ради про передачу в оренду земельних ділянок позивачам потребувало подальшого укладення договору оренди земельної ділянки із Бережанською РДА, чого позивачами не було дотримано. 
       Посилання позивачів на те, що вони, маючи рішення Бережанської міської ради про надання в оренду вказаних земельних ділянок, були належними землекористувачами, однак Бережанська районна державна адміністрація всупереч їхнім інтересам та інтересам інших громадян, які користуються цими земельними ділянками, без їх згоди на це постановила спірні розпорядження при винесенні яких не врахувала їх переважне право на отримання цих земельних ділянок у власність, підставно не прийняті до уваги судом, оскільки позивачами, всупереч ст. 81 ЦПК України, на підтвердження своїх доводів не подано доказів.
       Відповідно до вимог частини 1 статті 93 Земельного Кодексу право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, тобто підставою виникнення цього права є договір.
       Крім цього, відповідно до ст.12 та ст. 12 Земельного Кодексу України ( чинного на день виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.
       Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. 
       Враховуючи вищезазначене, для укладення договору оренди необхідно на підставі дозволу розпорядника земель розробити відповідну землевпорядну документацію, якою визначається місце знаходження, конфігурація земельної ділянки, її площа, а також цільове призначення.
       А так як позивачами суду не представлено ні договору оренди, ні відповідної землевпорядної документації, якою визначається місце знаходження, конфігурація земельної ділянки, її площа та цільове призначення, тому суд підставно не прийняв до уваги твердження позивачів про укладення ними договорів оренди.
       Враховуючи вищенаведене, суд обґрунтовано відмовив у позові, виходячи із тих обставин, що позивачами не доведено і судом не встановлено порушення їх прав як правомірних землекористувачів оскаржуваними розпорядженнями відповідача.        
Окрім того, колегією суддів встановлено, що оспорювані розпорядження Бережанської РДА стосуються прав, свобод та інтересів громадян, яким цими розпорядженнями були виділені земельні ділянки та передані у власність, однак, ці особи не були залучені до справи у суді першої інстанції і нормами цивільно-процесуального закону не передбачено їх залучення на стадії апеляційного перегляду справи.
За таких встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом обставин, колегія суддів суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Бережанської РДА Тернопільської області про визнання незаконними та скасування розпоряджень Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області №113-од від 7 березня 2012 року, №501-од від 2 листопада 2012 року, № 539-од від 23 листопада 2012 року та № 571-од від 10 грудня 2012 року, як такими, що відповідають принципу верховенства права і підстав до задоволення вимог апеляційної скарги не вбачає. 
Апеляційний суд не приймає твердження апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно, з порушенням ст.200,206 ЦПК України не прийняв до уваги визнання позову відповідачем — Бережанської РДА у підготовчому судовому засіданні та не ухвалив рішення про задоволення позовних вимог, хоча в матеріалах справи були відсутні докази, що визнання позову відповідачем порушує, права, свободи чи інтереси інших осіб. Такі доводи спростовуються матеріалами справи, а саме - розпорядженням Бережанської РДА за № 113-од від 07 березня 2012 року, яким надано дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва із земель запасу в урочищі “вулиця Сонячна” на території Бережанської міської ради, згідно з додатком (т.1а.с.4), яким передбачено список із 124 громадян із конкретно зазначеними прізвищами, іменами, для отримання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва із земель запасу в урочищі “вулиця Сонячна” на території Бережанської міської ради (т.1а.с.5-7); розпорядженням Бережанської РДА за №501 від 02 листопада 2012 року про доповнення до розпорядження Бережанської РДА за № 113-од від 07 березня 2012 року (т.1; а.с.9); розпорядженням Бережанської РДА за №539-од від 23 листопада 2012 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для індивідуального садівництва громадянам та передано ці земельні ділянки у визначених розмірах у власність у власність конкретно зазначеним громадянам (т.1 а.с.11), як і в розпорядженні Бережанської РДА за №571-од від 10 грудня 2012 року теж наведено конкретних громадян (т.1а.с12). З урахуванням вищезазначених розпоряджень, а також довідки №353/101-19 Головного управління Держгеокадастру та додатку до неї, якими підтверджено виготовлення відповідної технічної документації та отримання земельних ділянок у власність 57 громадянами, суд прийшов до обгрунтованого висновку про неможливість прийняття визнання позову Бережанською РДА про визнання незаконними та скасування розпоряджень Бережанської РДА, відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, оскільки визнання позову відповідачем порушує права, свободи та інтереси інших осіб.
       Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апеляційної скарги, що всупереч вимогам п.1,2 ст.95 ЦПК України, суд долучив до матеріалів справи письмові докази, які подавалися свідками по справі - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та надав їм оцінку, яка вплинула на прийняте рішення суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Передбаченим ч. 3 ст.376 ЦПК України вичерпним переліком обов`язкових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення такі підстави не зазначені, а тому апеляційний суд ці доводи відхиляє.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що суд неправомірно залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , якими не доведено порушення їх прав, всупереч ст.53 ЦПК України. Такі доводи спростовуються правоустановлюючими документами зазначених осіб, з яких вбачається оформлення ними права власності на земельні ділянки на підставі оспорюваних розпоряджень відповідача.
Твердження апеляційної скарги, що суд не врахував висновку земельно-технічної експертизи за № 453/15-22 від 04 грудня 2015 року, проведеного в межах кримінального розслідування, та пояснень допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_12 , який вказав, що допущені порушення Бережанською РДА суттєво впливають на законність виданих розпоряджень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначений висновок не має правового значення у даній справі, окрім того, з матеріалів справи вбачається, що за результатами проведення досудового розслідування 29 грудня 2017 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУНПУ в Тернопільській області вищевказане кримінальне провадження № 12013210040000281 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України закрито за відсутності в діях складу кримінального правопорушення, тому вищевказаний висновок експерта суд підставно не прийняв на доведення протиправності дій посадових осіб Бережанської райдержадміністрації при прийнятті оскаржуваних постанов.
Апеляційний суд не може прийняти на підставу скасування оскарженого судового рішення доводів про помилковий висновок суду про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності за відсутності будь-яких доказів, що ОСОБА_1 був повідомлений про вказані оскаржувані рішення Бережанської РДА чи будь-який інший спосіб ознайомився із вказаними розпорядженнями, які порушують його права.         Помилковість даного висновку суду про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності не впливає на правильність рішення суду про відмову у позові, оскільки суд відмовив у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування розпоряджень Бережанської РДА по суті позовних вимог, тобто не з підстав пропущення позовної давності.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України»).
       При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
       Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
       Колегія суддів вважає, що порушень норм матеріального чи процесуального права, які б слугували обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, судом не допущено, підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні. 
Позивачі, які є інвалідами відповідно 1-ї та 2-ї групи, при подачі апеляційної скарги відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України " Про судовий збір " були звільнені від сплати судового збору, а тому відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в апеляційній інстанції слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 19 жовтня 2020 року.

Головуючий : Дикун С.І.

Судді: Міщій О.Я.
                                                                                Шевчук Г.М.