ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/15930/19                                                                                 Суддя першої інстанції: Аверкова В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 грудня 2020 року                                                                                       м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                         - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Чаку Є.В. та Черпіцької Л.Т., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області (процесуальним правонаступником якого є Головне управління ДПС у Київській області) від 23 травня 2019 року № 5754369-5606-1031.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 березня 2020 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Скаржник вказує на те, що відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року № 2184-41-VII «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку на території міста Буча на 2019 рік» може бути застосоване лише у 2020 році, адже прийняте після 15 липня 2018 року. Також позивач наполягає на тому, що витяг з технічної документації містить неправильно розраховану нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Представник позивача наголошує на тому, що на час звернення до суду із адміністративним позовом не отримав відповідь на адвокатський запит та розрахунок податкових зобов`язань до податкового повідомлення-рішення від 23 травня 2019 року № 5754369-5606-1031, у зв`язку з чим не володів інформацією про підстави для нарахування земельного податку. Розрахунок податкових зобов`язань був наведений у відзиву на адміністративний позов. Тому причини, з яких здійснений розрахунок є неправильним, були викладені у відповіді на відзив. Натомість суд першої інстанції помилково виходив з того, що відповідь на відзив за своїм змістом є заявою про зміну підстав позову.  
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2020 року - без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 3210945300:01:064:0069, цільове призначення - торговельно-готельний комплекс, площа - 3,8574 га за адресою: АДРЕСА_1 .
Головне управління ДФС у Київській області направило позивачу податкове повідомлення-рішення від 23 травня 2019 року № 5754369-5606-1031, яким нарахувало земельний податок на вказану земельну ділянку за 2019 рік у розмірі 1041009 грн 83 коп.
Не погоджуючись із вказаним рішенням контролюючого органу, ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом про визнання його протиправним і скасування.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вірно розраховано суму податкового зобов`язання, яке було визначене оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням. 
Також суд першої інстанції зазначив, що відповідь на відзив є фактично заявою про зміну підстав позову, адже у позовній заяві такі підстави для задоволення позовних вимог як неправомірність використанні ставок земельного податку згідно з рішенням Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року № 2184-41-VII та недостовірність витягу з технічної документації. Суд першої інстанції наголосив на тому, що позивачем пропущено строк подачі заяви про зміну підстав позову, з огляду на що вона не приймається до розгляду та підлягає поверненню позивачу.
Колегія суддів в цілому погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
Предметом оскарження у цій справі є податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 23 травня 2019 року № 5754369-5606-1031 про нарахування земельного податку. Звертаючись до суду із адміністративним позовом, ОСОБА_1 зазначала що її представник надіслав до контролюючого органу запит про надання детального розрахунку податкових зобов`язань, відповідь на який на час звернення до суду не надійшло. Враховуючи, що таку інформацію не надано, представник позивача вважав, що податкове повідомлення-рішення винесене за відсутності передбачених законом підстав. Обґрунтування підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення адміністративний позов фактично не містив. Разом з тим суд не залишав позовну заяву без руху з підстав недотримання вимог п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України. 
Відповідач разом з відзивом на адміністративний позов надав розрахунок податкового зобов`язання та документи, на підставі яких було винесене податкове повідомлення-рішення. 
У свою чергу позивач, скориставшись правом, передбаченим ч. 1 ст. 163 КАС України, подав відповідь на відзив. 
Згідно з ч. 1 ст. 163 КАС України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.
Колегія суддів враховує, що відповідь на відзив дійсно містить нові доводи, які не зазначалися у позовній заяві, проте вони були викладені представником позивача саме як пояснення, міркування та аргументи щодо доводів, наведених відповідачем у відзиві.
Також колегія суддів звертає увагу, що відповідь на відзив поданий представником позивача у межах десятиденного строку з дня отримання відзиву на позовну заяву, що був установлений судом в ухвалі від 23 серпня 2019 року. 
Натомість суд першої інстанції визнав відповідь на відзив заявою про зміну підстав позову. Однак, встановивши, що вона подана з пропуском установленого ст. 47 КАС України строку, суд першої інстанції не повернув її без розгляду з посиланням на ч. 2 ст. 167 КАС України. У зв`язку з цим підстави не надавати правову оцінку доводам, що викладені у відповіді на відзив у суду першої інстанції були відсутні.
Крім того, згідно з п. 4 ч. 3  ст. 2 КАС України  основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
Положення ч. 4  ст. 9 КАС України  передбачають, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові 04 лютого 2020 року у справі № 826/6929/13-а, вимоги ч. 4  ст. 9 КАС України  зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 810/1564/17 зазначено, що виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний    закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
Також у ч. 2 ст. 2 КАС України визначені критерії, на відповідність яким належить перевіряти рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. Згідно з указаною нормою права у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Разом з тим судом першої інстанції зазначені норми процесуального права дотримані не були.
Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення від 23 травня 2019 року № 5754369-5606-1031, колегія суддів враховує, що згідно з п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Відповідно до п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
За правилами ст. 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Порядок обчислення плати за землю визначений у ст. 286 Податкового кодексу України. 
Згідно з п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. 
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до абз. 1 п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Як вбачається з відзиву на адміністративний позов та доданих до нього документів, підставою для нарахування позивачу плати за землю став лист Бучанської міської ради Київської області від 06 лютого 2019 року № 57/19-д, до якого були додані витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 січня 2019 року № 03-17/58-19 та рішення Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року №2184-41-VII «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території міста Буча на 2019 рік».
Позивач заперечує як проти нарахування земельного податку згідно з нормативною грошовою оцінкою, що зазначена у витязі від 24 січня 2019 року № 03-17/58-19, так і проти застосування ставки земельного податку, встановленої рішенням Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року №2184-41-VII.
Перевіряючи обґрунтованість зазначених доводів позивача, колегія суддів враховує, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 січня 2019 року № 03-17/58-19 був підготовлений головний спеціалістом відділу у м. Буча Міськрайонного управління у Бородянському районі та місті Буча Головного управління Держгеокадастру у Київській області. 
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку земель» у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-методичне регулювання оцінки земель здійснюється у відповідних нормативно-правових актах, що встановлюють порядок проведення оцінки земель, організації і виконання землеоціночних робіт, склад і зміст технічної документації та звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, вимоги до них, порядок їх виконання. Нормативно-правові акти з проведення оцінки земель, які розробляються з урахуванням вимог положень національних стандартів, затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 4 Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, що затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489 (далі - Порядок) нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».
За правилами п. 1 розділу ІІІ Порядку за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи (додаток 8) як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (додаток 9).
Отже, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 січня 2019 року № 03-17/58-19 є належним доказом, який підтверджує нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що перебуває у власності позивача. 
Скаржник зазначає, що нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2019 рік було необґрунтовано збільшено до 34700327 грн 77 коп. у порівнянні з 2018 роком, коли розмір нормативної грошової оцінки складав 17195643 грн 96 коп. 
Позивач, посилаючись на ст.ст. 271, 289 Податкового кодексу України, наполягає на тому, що розмір нормативної грошової оцінки у порівнянні з минулим роком міг бути збільшений лише на величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель. Разом з тим такі доводи не узгоджуються з положеннями ст.ст. 271, 289 Податкового кодексу України. Вказані норми права не встановлюють обмеження у розмірі, на який може бути змінено нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
Також представник ОСОБА_1 зазначає, що у витязі від 24 січня 2019 року № 03-17/58-19 застосовано коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки із значенням 3,0. Представник надав витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23 березня 2018 року № 03-17/212-18, у якому такий коефіцієнт дорівнює 2,0. 
Коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф) визначені у додатку 1 до Порядку. 
Колегія суддів наголошує на тому, що станом на 23 березня 2018 року у примітках до додатка 1 до Порядку було зазначено, що для земельних ділянок, інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0. У разі якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0.
Разом з тим, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 березня 2018 року № 162 «Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», який набув чинності 17 липня 2018 року, у примітках до додатка 1 до Порядку цифри « 2,0» замінити цифрами « 3,0». 
Отже, зміна коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) у 2019 році була обумовлена внесенням змін до Порядку. 
Представник позивача також зазначав, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 січня 2019 року № 03-17/58-19 не містить ряду відомостей про локальні коефіцієнти. Разом з тим, які саме коефіцієнти не були застосовані, представник позивача не зазначає. 
Доводи щодо неможливості застосування ставок земельного податку, встановлених рішенням Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року №2184-41-VII «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території міста Буча на 2019 рік» ґрунтуються на тому, що таке рішення було прийняте після 15 липня 2018 року та в силу вимог пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України його норми не могли застосовуватись у 2019 році. 
Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України у редакції, що була чинною на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Рішення Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року №2184-41-VII «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території міста Буча на 2019 рік» дійсно було прийняте та, відповідно, оприлюднене після 15 липня 2018 року, що впливає на можливість його застосування у 2019 році. 
Разом з тим, положеннями пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України у редакції, що була чинною на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, передбачено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю. 
Відтак, прийняття рішення про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території міста Буча на 2019 рік після 15 липня 2018 року не звільняє власників земельних ділянок від сплати земельного податку, а зумовлює застосування ставок, що діяли до 31 грудня 2018 року.
Колегія суддів враховує, що рішенням Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року № 2184-41-VII встановлено ставку земельного податку на 2019 рік із земельних ділянок для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на рівні 3 % від нормативної грошової оцінки. Натомість рішенням Бучанської міської ради від 26 січня 2018 року № 1702-37-VII «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території міста Буча на 2018 рік» було передбачено, що ставка земельного податку для таких земельних ділянок встановлюються на рівні 5 % від нормативної грошової оцінки. 
Враховуючи, що рішенням Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року № 2184-41-VII встановлено нижчу ставку земельного податку ніж діяла до 31 грудня 2018 року, колегія суддів приходить до висновку про те, що нарахування земельного податку виходячи із ставки 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки не призвело до визначення податку у вищому розмірі, ніж передбачений законом, не порушує прав і не завдає шкоди інтересам платника податку та не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення. 
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 23 травня 2019 року № 5754369-5606-1031 - відсутні.
Суд першої інстанції під час розгляду справи допустив неправильне застосування норм процесуального права, однак це не призвело до неправильного вирішення справи по суті заявлених вимог. 
У свою чергу абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України передбачає, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду від 18 березня 2020 року. 
У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2020 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                         А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Є.В. Чаку           

                                                                                                    Л.Т. Черпіцька