ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/11487/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:          головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                                                  суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпрі 
апеляційну скаргу                               Дніпровської митниці Держмитслужби

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року (головуючий суддя – Рищенко А.Ю.) в адміністративній справі

за позовом                                         Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ Трейд»

до                                                   Дніпровської митниці Держмитслужби

про                                                   визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «АМТ Трейд» (далі – Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби (далі – Відповідач), в якому просило суд: 
- визнати протиправним та скасувати Рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 19.09.2019 року №UA110180/2019/400078/1.
Мотивуючи адміністративний позов Позивач, зокрема, зазначив, що для митного оформлення і підтвердження митної вартості товарів останнім надано належні та достатні документи для застосування основного методу визначення митної вартості, однак Відповідачем прийнято спірне рішення без проведення оцінки всіх наданих документів щодо неможливості застосування основного методу. На думку Позивача, надані ним документи підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, дозволяють провести обчислення митної вартості. З огляду на вказане Позивач просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі №160/11487/19 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ Трейд» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення – задоволено (а.с.99-104).
Відповідач - Дніпровська митниця Держмитслужби, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с.109-114).
В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано у тому числі тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що саме декларація країни експорту на відповідних умовах поставки є тим документом, який підтверджує інформацію про здійснені продавцем витрати.
Мотивуючи апеляційну скаргу Відповідач вказав і про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги встановлені митницею розбіжності у наданих до митного оформлення документах, які впливають на часові значення складових митної вартості, а саме: згідно наданої заявки – оплата здійснюється протягом 45 днів з моменту виставлення рахунку, відповідно до Додаткової угоди №1 до договору №328/2-к п. 4.1. Додатковою угодою №1 до договору №328/2-к внесено зміни до п. 4.1 та викладено цей пункт у новій редакції, а саме: оплата по даному договору здійснюється протягом 30 днів з моменту вивантаження контейнеру в порту вивантаження, якщо інше не передбачено погодженою сторонами Заявкою. Таким чином, на думку Відповідача, посадовою особою митного органу правомірно зазначено про наявність розбіжностей у документах, які підтверджують транспортну складову митної вартості.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін, з огляду на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують законні та обґрунтовані висновки суду першої інстанції, а зводяться лише до іншої суб`єктивної оцінки обставин справи.
07 жовтня 2020 року на електронну пошту Третього апеляційного адміністративного суду надійшла заява від представника ТОВ «АМТ Трейд» про розгляд справи без участі представника позивача за правилами письмового провадження.
Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.
Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.03.2018 між YUCHENG TIANMING MACHINERY CO., LTD (продавець) та ТОВ «АМТ Трейд» (покупець) укладено контракт № SDTM/2, згідно умов якого продавець продає, а покупець купує «Товар», в асортименті, кількості, та за цінами, вказаними в Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту. 
18.09.2019 TOB «AMT Трейд» задекларувало до митного поста «Правобережний» Дніпровської митниці товар – сівалки зернові, що надійшли в Україну згідно зазначеного контракту на підставі специфікації № 2019-2 від 22.05.2019 та комерційних та товаросупровідних документів – інвойсу SDTM2019-2 від 10.07.2019, коносаменту №583215715 від 20.07.2019.
Електронна митна декларація зареєстрована за №UA110180/2019/415761.
Митна вартість товару підприємством була визначена виходячи з ціни контракту згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст. 58 Митного кодексу України на підставі наданих документів.
Для підтвердження вартості товару, яка повинна бути сплачена продавцю, підприємство надало митниці документи, передбачені частинами 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України:
- декларацію митної вартості;
- зовнішньоекономічний контракт № SDTM/2 від 29.03.2018;
- специфікацію № 2019-2 від 22.05.2019 до контракту;
- інвойс № SDTM 2019-2 від 10.07.2019;
- пакувальний лист від 10.07.2019;
- технічний опис (характеристики) товару.
Поставка товару здійснювалася на умовах поставки FOB-Tianjin (КНР) згідно з Інкотермс 2010, відповідно до яких покупець зобов`язаний оплатити фрахт судна, розвантажити в порту прибуття, виконати імпортне митне оформлення з оплатою імпортних мит і зборів, і доставити товар до місця призначення.
Для підтвердження транспортних витрат (фрахту) до кордону України підприємство надало:
- договір транспортно-експедиційного обслуговування (ТЕО) №328/2-К від 14.12.2018;
- заявку на ТЕО №23 від 10.07.2019;
- коносамент №583215715 від 20.07.2019;
- рахунок на оплату морського фрахту №223/1 від 02.09.2019;
- довідку про транспортні витрати від 06.09.2019;
- акт виконаних робіт №20 від 02.09.2019.
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості щодо вказаного товару останньою виявлені розбіжності у наданих документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, а також встановлено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
За результатами здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ митницею були додатково витребувані:
- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару;
- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
- виписку з бухгалтерської документації;
- каталоги, прайс-листи виробника товару;
- копію митної декларації країни відправлення;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
19.09.2019 між підприємством та митницею проходило листування щодо визначених митницею розбіжностей в відомостях, зазначених у наданих документах.
Листом від 19.09.2019 № 415 підприємство додатково надало свої пояснення щодо розбіжностей, додатково надало до митниці прайс-лист, комерційну пропозицію виробника та копію додаткової угоди № 1 від 15.02.2019 до договору №328/2-К.
19.09.2019 митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110180/2019/400078/1, яким скориговано заявлену позивачем митну вартість за другорядним методом 2г - резервний метод.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Скориставшись цим правом, підприємство 20.09.2019 задекларувало зазначені товари, а митниця випустила товар у вільний обіг за МД № UA110180/2019/415945.
Різниця митних платежів (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею склала 58 266,81 грн.
Правомірність прийняття Відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA110180/2019/400078/1 є предметом судового розгляду у даній справі.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що у Позивача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, тому оцінюючи подані декларантом документи в сукупності Відповідач мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 1 Митного кодексу України (далі – МК України) визначено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відповідно до частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).
За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Згідно частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Відповідно до частини 2 коментованої статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).
За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно частини 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Разом з тим, відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
З аналізу вищенаведених норм випливає те, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.
З матеріалів справи встановлено, що митну вартість, скориговано із застосуванням другорядного методу визначення 2-ґ резервний метод, визначення митної вартості згідно з положеннями ст. 64 МК України, та ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) органом доходів та зборів митній вартості.
Так, у рішенні про коригування митної вартості від 19.09.2019 року №UA110180/2019/400078/1 митниця зазначає виявлені розбіжності, які, на її думку, унеможливили митне оформлення за основним методом і стали підставою для витребування додаткових документів та здійснення коригування, а саме:
- у інвойсі від 10.07.2019 № SDTM2019-2 відсутня прив`язка до конкретної партії товару, тобто не міститься посилання на номера контейнерів MSKU1505780 та UESU4714093 та специфікацію (додатку) від 22.05.2019 № 2019-2;
- не надано електронну копію декларації країни відправлення, яка повинна супроводжувати товар;
- відомості щодо вартості транспортно-експедиційного обслуговування у заявці та інвойсі не кореспондуються між собою (не піддаються обчисленню);
- інвойс від 10.07.2019 № 223/1 за умовами контракту від 14.12.2018 № 382/2-К має бути сплачений протягом 45 днів з часу його встановлення, отже на час подання документів до митного оформлення (24.08.2019) він мав бути оплачений, але декларантом платіжне доручення надане не було;
- прейскуранти (прайс-листи б/н від 17.05.2019) виробника товару повинні бути обезлічені;
- в коносаменті відсутнє посилання на транспортно-експедиційну компанію, що здійснює фрахт (а.с. 11-13).
Щодо не зазначення в інвойсі від 10.07.2019 № SDTM2019-2 посилань на номери контейнерів та специфікацію від 22.05.2019 № 2019-2, суд першої інстанції правильно вказав про те, що відповідно до умов контракту № SDTM/2 від 29.03.2018 р, конкретні умови поставки партії товару зазначаються в Специфікації (Додатку) до цього контракту.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що в інвойсі від 10.07.2019 № SDTM2019-2 містяться всі необхідні дані про товар, зокрема, його кількість та ціна, а також посилання на контракт № SDTM/2 від 29.03.2018.
Крім того, з матеріалів справи встановлено, що відомості в інвойсі від 10.07.2019 №SDTM2019-2 повністю узгоджуються з відомостями специфікації від 22.05.2019 № 2019-2, а тому відсутність в інвойсі посилань на номери контейнерів та специфікацію, жодним чином не свідчить про не підтвердження числових значень складових митної вартості товарів.
Щодо ненадання позивачем електронної копії декларації країни відправлення, то з цього приводу слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України митна декларація країни відправлення не відноситься до документів, що підтверджують числові значення митної вартості, а лише може вимагатись (за наявності) митним органом у разі, якщо документи, передбачені ч. 2 ст. 53 КАС України мають розбіжності, ознаки підробки або всієї інформації.
При цьому, відповідачем не було наведено змістовних обґрунтувань щодо необхідності надання декларації країни відправлення, також не було зазначено і розбіжностей у документах та складових митної вартості, що в свою чергу могли бути усуненими після подачі такої декларації. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги Відповідача щодо того, що саме декларація країни експорту на умовах поставки FOB є тим документом, який підтверджує інформацію про здійснені продавцем витрати, є безпідставними в межах спірних правовідносин з огляду на те, що останній не наводить обґрунтувань того, які саме розбіжності в документах та складових заявленої Позивачем митної вартості товару усуватиме така декларація.
Щодо тверджень відповідача відносно того, що відомості щодо вартості транспортно-експедиційного обслуговування у заявці та інвойсі не кореспондуються між собою (не піддаються обчисленню) та відносного того, що позивачем не надано платіжного доручення по інвойсу від 10.07.2019 № 223/1, колегія суддів зазначає наступне.
15.02.2019 сторони договору № 328/2-К, уклали додаткову угоду № 1, якою змінили пункт 4.1 договору, виклавши його у наступній редакції: «Оплата за цим контрактом здійснюється Клієнтом на протязі 30 днів з моменту вивантаження контейнеру у порту вивантаження, якщо інше не передбачено узгодженою Сторонами Заявкою».
Заявкою №23 від 10.07.19 (п. 12) сторонами узгоджено термін оплати послуг ТЕО на протязі 45 днів з моменту виставлення рахунку.
Таким чином, оплата транспортних витрат Експедитору повинна бути здійснена на протязі 45 днів від дати - 02.09.2019 за якою виставлений рахунок № 223/1 на сплату ТЕП у розмірі 2 140 дол.США, і на момент декларування термін оплати не сплинув, що свідчить про необґрунтованість доводів Відповідача про наявність розбіжностей у наданих до митного оформлення документах, які впливають на числові значення складових митної вартості. 
Як вбачається з ЕМД № UA110180/2019/415761, додаткова угода № 1 від 15.02.2019 до договору № 328/2-К надавалась TOB «АМТ ТРЕЙД» митниці у ході декларування товарів, а також додатково надавалась листом №415 від 19.09.2019 в ході консультацій щодо правильності визначення митної вартості.
Відповідач зазначає про наявність розбіжностей в заявці на ТЕО наданій до митного оформлення та інвойсі на оплату ТЕО, однак не зазначає при цьому у чому полягають ці розбіжності та які ж саме відомості в цих документах не підлягають обчисленню.
Як вбачається із заявки № 23 від 10.07.2019, задекларований товар поставлявся у 2-х контейнерах. Вартість фрахту одного контейнера по маршруту Тяньцзинь - Южний складає 1000 доларів США, послуги ТЕО за межами України одного контейнера - 70 доларів США, всього - 1070 дол.США. (1000+70=1070). Загальна сума фрахту 2 контейнерів з урахуванням ТЕО склала 2140 доларів США (1070+1070=2140). Відповідно вартість фрахту двох контейнерів без урахування вартості послуг ТЕО складає 2000 дол. США (1000+1000=2000), а вартість послуг ТЕО 2-х контейнерів складає 140 доларів США (70+70=140).
Згідно інвойсу від 02.09.2019 № 223/1, TOB «АМТ ТРЕЙД» повинно сплатити за ТЕО за коносаментом 583215715 валютні кошти у сумі 2140 доларів США, у тому числі 2000 дол.США за морський фрахт та 140 дол.США за послуги ТЕО, тобто відомості щодо вартості послуг ТЕО в заявці на перевезення вантажу та в інвойсі на оплату послуг ТЕО повністю співпадають та піддаються елементарному обчисленню. Зазначене підтверджується наданими митниці документами.
Таким чином, зазначені документи не мають ніяких розбіжностей, відомості в них у своїй сукупності піддаються обчисленню, повністю кореспондуються та співпадають між собою, є об`єктивними і в повній мірі підтверджують вартість транспортних витрат за межами України.
Щодо тверджень відповідача відносно того, що прейскуранти (прайс-листи б/н від 17.05.2019) виробника товару повинні бути обезлічені, то з цього приводу суд зазначає, що така розбіжність, не зазначалася митницею в електронному повідомленні № 1 від митниці декларанту, що направлялося митницею в ході консультацій щодо правильності визначення митної вартості. Ці відомості митницею були зазначені лише у гр. 33 спірного Рішення, тому TOB «AMT ТРЕЙД» було протиправно позбавлено відповідачем можливості висловити свої заперечення щодо правомірності такої підстави для коригування митної вартості. 
Більш того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що прайс-лист, згідно з п. 6 ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, також, належить до додаткових документів, потреба у якому виникає у разі якщо надані до митного документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За відсутності таких обставин, прайс-лист не має вирішального значення при перевірці правильності митної вартості і відсутність у ньому певної інформації не є перешкодою для визнання заявленої позивачем митної вартості товару.
Вказане спростовує доводи Відповідача щодо невідповідності прайс-листа виробника товару загальноприйнятому виду прайс-листа (знеособлений, без конкретних умов поставки, тощо).
Щодо посилань Відповідача відносно того, що в коносаменті відсутнє посилання на транспортно-експедиційну компанію, що здійснює фрахт, суд першої інстанції правильно вказав про те, що така розбіжність, не зазначалася митницею в електронному повідомленні №1, яке направлялося митницею в ході консультацій щодо правильності визначення митної вартості. Ці відомості митницею були зазначені лише у гр. 33 спірного Рішення, тому TOB «AMT ТРЕЙД» було протиправно позбавлено відповідачем можливості висловити свої заперечення щодо правомірності такої розбіжності, як підстави для коригування митної вартості. Таким чином зазначена розбіжність не могла бути включена, як підстава для коригування митної вартості до спірного Рішення, оскільки раніше, в ході консультацій щодо правильності визначення митної вартості на задекларований товар, про неї мова взагалі не йшла і до прийняття Рішення, підприємству про неї відомо не було, тобто сама митниця не вважала таку начебто розбіжність підставою для коригування митної вартості.
Більш того, зазначена митницею підстава для коригування митної вартості є необгрунтованою, виходячи з того, що для підтвердження витрат на транспортування оцінюваних товарів до порту призначення на території України декларантом надані документи: договір № 328/2-К транспортно-експедиторського обслуговування від 14.12.2018, додаткова угода № 1 від 15.02.2019 про викладення п. 4.1 договору у новій редакції; заявка № 23 від 10.07.2019 на транспортно-експедиторське обслуговування конкретної партії товару у якій зазначено маршрут, відправник та отримувач вага вантажу кількість контейнерів, найменування товару, кількість упаковок, загальна вартість послуги з урахуванням перевантаження; коносамент № 583215715 від 20.07.2019; інвойс № 223/1 від 02.09.2019 на загальну суму 2 140 дол.США; довідка Експедитора № 0704/1172019 від 21.08.2019 про суму транспортних витрат у розмірі 2140 дол.США.; акт виконаних робіт № 20 від 02.09.2019, який підтверджує фактичне виконання транспортно-експедиторських послуг за межами України.
З вказаних документів вбачається, що ТЕО задекларованих товарів здійснювалось саме експедитором — компанією «OU GEOSERVICE».
В наданому до митного оформлення коносаменті № 583215715 від 20.07.2019 мається посилання на перевізника — компанію «Zhejiang Simon International Logistics Co. Ltd».
Наявність в коносаменті посилання на іншого перевізника не є розбіжністю, виходячи з наступного.
Так, відповідно до преамбули Договору №328/2-К транспортно-експедиторського обслуговування від 14.12.2018, даний договір укладено між TOB «AMT ТРЕЙД» ("Клієнт”) та компанією «OU GEOSERVICE» (експедитор).
Відповідно до п. 1.1. даного Договору, його предметом є надання Еспедитором Клієнту послуг по транспортно-експедиційному обслуговуванню (ТЕО) експортних, імпортних, транзитних і інших вантажів Клієнта, у тому числі організації перевезень різними видами транспорту, перевалки в портах та надання інших узгоджених Сторонами послуг.
Відповідно до п.п. 2.1.1. п. 2.1 Договору ТЕО № 328/2-К, в межах даного Договору, Експедитор має право: обирати та змінювати вид транспорту та маршрут перевезення, обирати та змінювати порядок виконання транспортно-експедиційних послуг, діючи в інтересах Клієнта; укладати від свого імені або від імені Клієнта та за рахунок Клінта договори з портами, перевізниками та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів, та інші послуги, пов`язані з виконанням даного Договору.
З зазначеного, вбачається, що діючи в інтересах Клієнта, Експедитор має право на укладання від свого імені Договорів з іншими перевізниками з метою виконання взятих на себе зобов`язань, тобто компанія «Zhejiang Simon International Logistics Co. Ltd», с агентом морської лінії, що здійснювала перевезення за договором з Експедитором в інтересах Клієнта.
Оскільки Експедитором було виставлено Клієнту єдиний рахунок на оплату послуг ТЕО - інвойс № 223/1 від 02.09.2019 на загальну суму 2 140 дол. США та ніяких інших додаткових рахунків на оплату послуг ТЕО, виставлено не було, то відповідно усі витрати, які зазнав Експедитор, пов`язані з їх виконанням, включені ним до цього рахунку і зазначення в коносаменті іншого перевізника ніяким чином не впливає на числові значення митної вартості.
Таким чином, наданий до митного оформлення коносамент № 583215715 від 20.07.2019 з відтисками штампу митниці підтверджує факт здійснення морського перевезення товару і наданий Експедитором позивачу відповідно до умов договору ТЕО. Факт отримання вантажу у порту за цим коносаментом та перевезення товару до місця доставки у м. Дніпро свідчить про дійсність цього коносаменту та відповідність його вимогам законодавства.
Отже, надані документи, що зазначені вище у своїй сукупності та взаємозв`язку у повній мірі підтверджують числові значення транспортних витрат, як складової митної вартості, не мають розбіжностей, які впливають на її розрахунок.
Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів звертає увагу на те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору, а встановлені судом обставини свідчать про надання Позивачем достатнього обсягу документів, необхідних для визначення митної вартості за основним методом.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги Відповідача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі №160/11487/19 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
В повному обсязі постанова складена 12 жовтня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов