П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  127/14776/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Вишар І.Ю.  
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   

12 жовтня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,
позивача: ОСОБА_1 ,      

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2020 року  (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 1 БУПП у Вінницькій області Гриневича Євгена Олександровича про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до інспектора взводу № 1 роти № 1 БУПП у Вінницькій області Гриневича Євгена Олександровича про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, позивач зазначив, що наявна у справі довіреність № 21262/41/3/01-2019 від 11 грудня 2019 року не підтверджує повноваження Химича Дмитра Вікторовича на представництво інтересів відповідача у тому числі і на підпис відзиву від його імені. Також позивач вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Окрім того, позивачем подано клопотання про призначення експертизи, в якій останній просить знайти відповіді на питання:
1. Який сертифікований прилад може дати достовірні дані відстаней та реальні геометричні дані щодо фактичного розташування об`єктів із зображенням просторових форм на площині проекцій?
2. Яка фактична відстань від автомобіля позивача до зазначених у ПДР України місць у момент ввімкнення жовтого світлі світлофора?
3. Яка фактична відстань від автомобіля позивача до зазначених у ПДР України місць у момент ввімкнення червоного світлі світлофора?  
4. За якою, затвердженою відповідним чином, методикою мають здійснюватися такі вимірювання?
5. Яким чином передбачені можливі похибки в умовах поганої видимості?
Дослідивши доводи даного клопотання та матеріали справи, колегія суддів вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.  
Згідно з положеннями ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта є одним із доказів у справі.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 101 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.
Частинами 1, 4, 5, 6 ст. 102 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.
Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.
Відповідно до ч. 1 ст. 103 Кодексу адміністративного судочинства України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій (яким) доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Отже, відповідно до змісту наведених вище норм, суд може призначити судову експертизу у випадку об`єктивної неможливості встановлення обставин, що мають значення для справи, без проведення відповідного експертного дослідження, яке здійснює особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин.
Однак позивач не надав жодних пояснень та доказів, які б підтверджували, що обставини, з приводу яких між сторонами виник спір, не можуть бути встановлені без проведення судової експертизи.
Зокрема, в цьому контексті слід зазначити, що сторони у справі надали свої пояснення з приводу спірних питань і дані обставини підлягають оцінці на предмет їх відповідності нормам законодавства та, на переконання колегії суддів, можуть бути встановлені без проведення відповідного експертного дослідження.
Враховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про призначення експертизи. 
В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції – скасувати.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника відповідача в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №751317 від 07.05.2020 року, вбачається, що, 07.05.2020 року, близько 11 год. 00 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Master, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя на заборонений «Червоний» сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3.е ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 2 статті 122 КУпАП.
За вчинене правопорушення на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач  звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 17 КУпАП передбачено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності здійснюється за умови повного з`ясування усіх обставин вчинення нею адміністративного правопорушення та виявлення причин, що спричинили його вчинення. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності не достатньо лише встановлення факту вчинення нею порушення, оскільки застосування передбачених нормами КУпАП заходів впливу, можливе лише за умови відсутності обставин, визначених статтями 17, 247 КУпАП та у разі, якщо вина особи повністю доведена належними та допустимими доказами.
Отже, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеню вини, прийняттю рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, передує своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування усіх обставин. Вирішуючи такі спори, суд має виходити з обставин, встановлених суб`єктом владних повноважень при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, характеру виявленого проступку та мотивів, за яких його вчинено.
Перевіряючи обставини справи у даній справі, суд встановив, що 04.05.2020 року на вул. Лебединського, 1 в м. Вінниця ОСОБА_1 під час руху здійснив проїзд перехрестя на забороняючий сигнал світлофора.
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що він проїхав на мегаючий зелений сигнал світлофора, оскільки згідно відеозапису встановлено, що до стоп лінії був вже ввімкнений жовтий сигнал світлофору.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем був наданий відеозапис обставин порушення правил дорожнього руху.
Аналізуючи обставини справи та наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність вини позивача у інкримінованому йому правопорушенні, а відтак й про існування обґрунтованих підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно з ст.31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 8.7.3. «е» ПДР України червоний сигнал, зокрема, миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
Згідно п. 8.10 ПДР, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62, якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Стосовно посилання апелянта на те, що наявна у справі довіреність № 21262/41/3/01-2019 від 11 грудня 2019 року не підтверджує повноваження Химича Дмитра Вікторовича на представництво інтересів відповідача у тому числі і на підпис відзиву від його імені, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, до відзиву на позовну заяву долучено копію довіреності, якою Департамент патрульної поліції уповноважує Химича Дмитра Вікторовича представляти та/або захищати права та законні інтереси Довірителя та його структурних підрозділів (в тому числі інтереси посадових осіб Довірителя), зокрема, в судах при розгляді адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення (а.с.22).
Оскільки відповідач під час складання оскаржуваної постанови виконував свої посадові обов`язки, то в даному випадку він діяв в інтересах Департаменту патрульної поліції як  його посадова особа. Таким чином, відповідно до вказаної вище копії довіреності Химич Д.В. мав процесуальні права на представництво інтересів відповідача, зокрема, право подавати відзив на позовну заяву від імені відповідача.
З урахуванням наведеного судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції  обґрунтовано прийняв до уваги відзив на позовну заяву, а також додані до нього матеріали, та надав їм належної оцінки.
Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а відтак заявлений позов є  необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення.
Отже, з урахуванням наведеного , колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.
Постанова суду складена в повному обсязі  12 жовтня 2020 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.