П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/10616/20	
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
         судді-доповідача –	Кравця О.О.	
судді –	        Домусчі С. Д.	
судді –  	Коваля М.П.	
розглянувши у письмовому провадженні  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року по справі № 420/10616/20, прийнятої у складі судді Юхтенко Л.Р., за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прем`єр-міністра України про    визнання протиправною бездіяльності щодо невжиття заходів у розгляді звернення від 10.03.2020 року    та розгляду    питань скасування  постанов Кабінету Міністрів    України № 398 від 03.04.2019 року  №410 від 25.04.2018 року та  № 1078 від 04.12.2019 року, скасування    наказу Міністерства охорони здоров`я України №503 від 19.03.2018 року  та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прем`єр-міністра України та просив  визнати протиправною бездіяльність    щодо невжиття заходів у розгляді звернення від 10.03.2020 року та розгляду питань скасування  постанов Кабінету Міністрів України № 398 від 03.04.2019 року  №410 від 25.04.2018 року та  № 1078 від 04.12.2019 року, скасування  наказу Міністерства охорони здоров`я України №503 від 19.03.2018 року  та зобов`язати вчинити певні дії.
Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року, справа №420/10616/20 передана на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва  .
Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року, відповідач подав апеляційну скаргу, та просив її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми процесуального права та правила підсудності, просив її скасувати, постановити нове рішення, яким адміністративну справу направити для подальшого розгляду до Одеського окружного адміністративного суду за підсудністю.
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що по цій справі підсудність визначається відповідно до ст. 25 КАС України, а не ст. 27 КАС України. Оскільки ним не оскаржуються постанови Кабінету Міністрів України №398 від 03.04.2019, №410 від 25.04.2018, №1078 від 04.12.2019 та не ставилося питання про скасування Кабінетом Міністрів України наказу Міністерства охорони здоров`я України №503 від 19.03.2018.
Позивач виділяє, що у позові зазначив своє місце реєстрації та проживання у м. Арциз Одеської області та оскаржує протиправну бездіяльність щодо нього Прем`єр-міністра України, який не надав відповідь на його звернення, а тому вважає вказану справу підсудною Одеському окружному адміністративному суду.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України, представники сторін до судового розгляду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили , але апелянтом  подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження , враховуючи вимоги постанови КМУ від 11.03.2020,  № 211 “ Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” (в редакції Постанови КМУ №956 від 14.10.2020 року ), строк карантину продовжено до 31 грудня  2020 року, відповідно до ст.311 КАС України апеляційний суд продовжує розгляд справи у письмовому провадженні.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона   підлягає задоволенню з наступних підстав:
Ст.8 Конституції України, встановлює, що  в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
Ч.1 ст. 9 Конституції України встановлює, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. 
Частина 2 статті 19, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно із ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до вимог ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
Згідно частини 2 той же статті окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.
Згідно п. 2 ч.1ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Згідно ч. 1ст. 30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.
Відповідно до   ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Відповідно до ст.25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.
У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.
Відповідно до    ч. 1  ст. 27 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб`єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, визначених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та рішень у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи, відповідачем у яких є дипломатичне представництво чи консульська установа України, їх посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, про заборону (примусовий розпуск, ліквідацію) політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі – Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України  є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або – тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, – коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. 
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються    найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі Guйrin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 
Як вбачається з вимог позовної заяви , позивач просить визнати протиправною бездіяльність Прем`єр-міністра України щодо невжиття заходів у розгляді звернення ОСОБА_1  від 10 .03.2020 стосовно скликання на підставі ч.6 ст. 21, п.6 ст. 42 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» засідання Кабінету Міністрів України та розгляду на його засіданні питань скасування постанов Кабінету Міністрів України № 52398 від 03.04.2019, №410 від 25.04.2018, №1078 від 04.12.2019, скасування наказу Міністерства охорони здоров`я України №503 від 19.03.2018.
Зобов`язати Прем`єр-міністра України або особу, яка виконує обов`язки Прем`єр-міністра України, розглянути звернення  ОСОБА_1 від 10.03.2020 та надати за результатами його розгляду відповідь щодо скликання засідання Кабінету Міністрів України з питання скасування постанов Кабінету Міністрів України №398 від 03.04.2019, №410 від 25.04.2018,№1078 від 04.12.2019, скасування наказу Міністерства охорони здоров`я України№503 від 19.03.2018.
Враховуючи , що  основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права, апеляційний суд вважає, що  суд першої інстанції помилково дійшов до  висновку, що предметом оскарження у даній адміністративній справі є бездіяльність Прем`єр-міністра України , а не нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, а тому спір в частині даних позовних вимог підлягає вирішенню окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.
Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку , що наявні підстави для скасування ухвали суду 1-ої інстанції , апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.
Керуючись ст.8,19, 55,125 Конституції України, ст. 6  Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,5,12,14,19,21, 292, 308, 311, 312, 315,320, 321, 322, 325,374 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року – скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (для вирішення питання щодо відкриття провадження).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання  та не може бути  оскаржена в касаційному порядку.
Повне судове рішення складене та підписане 23.12.2020 року.

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Коваль М.П.