ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" грудня 2020 р.           Справа№ 910/10468/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Куксова В.В.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Яковлєва М.Л. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування"
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 22.09.2020 
у справі №910/10468/20 (суддя Котков О.В.)
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування"
до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай"
про стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" (далі - позивач, скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" (далі - відповідач) про стягнення 70 652,32 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 в позові відмовлено повністю.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 у справі №910/10468/20 скасувати та прийняти нове рішення, згідно з яким стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" суму відшкодування шкоди в розмірі 70 652,32 грн.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що згідно інформаційної довідки з МТСБУ за полісом обов`язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8669619 забезпеченим транспортним засобом за данним полісом є "Hyundai Coupe", №кузова (рами/шасі) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в свою чергу в довідці УПП у м. Києві від 26.09.2019 зазначено новий реєстраційний номер транспортного засобу "Hyundai Coupe", №кузова (рами/шасі) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , отже можна зробити висновок, що це один й той самий транспортний засіб, який було переестровано та здійснено заміну номерних знаків. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2020 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 у справі № 910/10468/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксов В.В., судді Яковлєв М.Л., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 у справі №  910/10468/20. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи, роз`яснено відповідачу у справі про право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідно.
23.11.2020 ТОВ "СК "Ю.Ес.Ай" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів викладених в ній та вказує, що до апеляційної скарги позивач додав докази, які не були подані до суду першої інстанції при цьому жодним чином не підтвердив неможливості їх подання до суду першої інстанції та не обґрунтував об`єктивності причин, які перешкоджали позивачу їх надати суду першої інстанції.
02.12.2020 ТОВ "СК"ВІДІ-Страхування" надійшла відповідь на відзив, в якій апелянт зазначає, що відзив не відповідає вимогам ст. 42, 165, 178, 91 ГПК України.
Колегія суддів розглянувши вказаний відзив зазначає, що відповідачем направлено відзив у строк передбачений ГПК України та відповідає вимогам чинного законодавства.
Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 910/10468/20 є вимоги про стягнення 70  652,32 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.
З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.
27.01.2019 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" (надалі - позивач, страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту АС № 011817 (надалі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_4 . 
Відповідний страховий випадок настав 02.09.2019 у міста Київ по проспекту Броварському, 13-А за участю автомобіля "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля "Hyundai", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . 
Водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом "Hyundai", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до звіту від 18.10.2019 про оцінку КТЗ "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля в результаті його пошкодження у ДТП складає 70 074,61 грн.
Згідно з рахунком на оплату № ВдиС-0047010 від 10.09.2019, складеним ТОВ "Віді Автострада" вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , становить 70 123,12 грн.
За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 70 123,12 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4315 від 20.09.2019. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом № 4370 від 18.09.2019.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту АС № 011817 від 27.01.2019, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки "Volkswagen Touareg", державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , тому, відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки "Hyundai", державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що дослідивши поліс № АМ/8669619, на який ТОВ "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" посилається в обґрунтування позову, суд встановив, що за останнім було застраховано автомобіль "Hyundai Coupe" із іншим державним номерним знаком НОМЕР_2 , який не співпадає з реєстраційним номером автомобіля "Hyundai", встановленого у постанові Деснянського районного суду міста Києва від 04.10.2019 у справі №  754/13403/19.
Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Києва від 04.10.2019 у справі № 754/13403/19 (належним чином засвідчена копія постанови міститься в матеріалах справи) дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілій (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.
Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.
Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК та стаття 27 Закону України "Про страхування".
При зверненні до суду з даними позовом про стягнення з відповідача 70 652,32 грн. страхового відшкодування позивач посилається ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України та зазначає про виникнення у нього до відповідача права вимоги в межах виплаченої суми.
Позивач в позовній заяві зазначив, що станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 (винної особи) була застрахована в ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8669619.
З метою отримання страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача із заявою № 15/04/8.04/471-19 від 01.11.2020 про виплату страхового відшкодування в розмірі 70 652,32 грн., виплаченого позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.09.2019. 
Статтею 11 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.
Відповідно до п. 1.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням № 566 від 09.07.2010 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, база даних Моторного транспортного страхового бюро України - це єдина централізована база даних Моторного транспортного страхового бюро України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно з п. 5.3 вказаного Положення, інформація, отримана з бази даних МТСБУ, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння ДТП та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов`язкового страхування. 
Отже, з наведеного вище вбачається, що відомості бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України є публічними та можуть бути використані судом з метою визначення наявності полісу обов`язкового страхування у особи, яку визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в межах провадження по справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 у справі №  910/10468/20 у Моторного (транспортного) страхового бюро України було витребувано відомості стосовно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу "Hyundai", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на 02.09.2019, зокрема: якою страховою компанією застрахована цивільно-правова відповідальність за вказаним полісом, цивільно-правова відповідальність якого водія застрахована та який автомобіль було застраховано згідно вказаного полісу, термін дії вищезазначеного полісу, розмір безумовної франшизи, передбаченої цим полісом, тип полісу.
За змістом інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ станом на 02.09.2019, яка була надана Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду (лист № 9-02/23296 від 31.07.2020), договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного щодо забезпечення автомобіля "Hyundai Coupe", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , не виявлено.
При цьому, у відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України зазначено, що за даними інформаційної системи Національної поліції України про ДТП, що сталося 02.09.2019, винуватець ДТП був застрахований відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8669619. 
За полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/8669619 ТДВ "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" було застраховано автомобіль "Hyundai Coupe", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Отже, з викладеного слідує, що поліс № АМ/8669619, на який позивач посилається в позовній заяві, не підтверджує того факту, що транспортний засіб "Hyundai", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 станом на момент скоєння ДТП, був застрахований в ТДВ "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай".
Таким чином, позивач звертаючись з позовом до ТОВ "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" та обґрунтовуючи відповідальність останнього посилається на поліс № АМ/8669619. Однак, дослідивши вищевказаний поліс суд першої інстанції вірно встановив, що за останнім було застраховано автомобіль "Hyundai Coupe" із іншим державним номерним знаком НОМЕР_2 , який не співпадає з реєстраційним номером автомобіля "Hyundai", встановленого у постанові Деснянського районного суду міста Києва від 04.10.2019 у справі № 754/13403/19.
Доводи скаржника стосовного того, що з довідки УПП у м. Києві від 26.09.2019 зазначено новий реєстраційний номер транспортного засобу "Hyundai Coupe", №кузова (рами/шасі) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та можна зробити висновок, що це один й той самий транспортний засіб, який було переестровано та здійснено заміну номерних знаків, колегією суддів відхиляється як необґрунтований з огляду на наступне.
Так, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що довідка УПП у м. Києві від 26.09.2019 подана лише до суду апеляційної інстанції, під час озгляду у суді першої інстанції була відсутня, до того під час розгляду судом першої інстанції матеріали справи не містили доказів, що "Hyundai Coupe", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та НОМЕР_2 мають №кузова (рами/шасі) НОМЕР_1 , таким чином у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що це один й той самий транспортний засіб за полісом №АМ/8669619.
Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.
Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Скаржник не надав суду апеляційної інстанції докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з підстав недоведеності та необґрунтованості факту порушення відповідачем прав позивача та охоронюваних законом інтересів, в аспекті ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, за викладених в позовній заяві обставин.
Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 у справі №910/10468/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 у справі №910/10468/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 у справі №910/10468/20 - залишити без задоволення.
Рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2020 у справі №910/10468/20 - залишити без змін.
Матеріали справи №910/10468/20 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Куксов 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                М.Л. Яковлєв