УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 688/1363/20
Провадження № 22-ц/4820/1505/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №688/1363/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2020 року (суддя Козачук С.В.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд 
у с т а н о в и в : 
У травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 25 грудня 2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконала, у зв`язку з чим станом на 26 березня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 36192,64 грн, у тому числі: 2294,58 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 29798,41 грн – загальний залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість, 1900 грн – пеня, 500,00 грн – штраф (фіксована частина), 1699,65 грн – штраф (процентна складова).
Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки.
Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 2659,30 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом – 2294 грн 58 коп, штраф – 364 грн 72 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.
АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, безпідставність застосування висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17. Суд не взяв до уваги те, що 25 грудня 2009 року ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування, що підтверджується підписаною нею довідкою про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду. У цій довідці, що була надана до позовної заяви, визначена базова процентна ставка за кредитом - 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір і порядок нарахування неустойки (пені, штрафу). Встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а вона його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні процентів за користування кредитом, неустойки. Рішення суду призводить до нехтування принципами платності кредитного договору. 
Рішення суду в частині задоволення вимог не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Встановлено, що 25 грудня 2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачкою заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У подальшому кредитний ліміт був збільшений до 3000 грн і  ОСОБА_1  користувалася кредитними коштами. Строк дії останньої платіжної картки, виданої Банком, до жовтня 2017 року. Взяті на себе з кредитним договором зобов`язання відповідачка належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Рішення в частині відмови в позові про стягнення процентів та пені суд мотивував безпідставністю позовних вимог, оскільки в заяві процентна ставка та умови сплати пені не зазначені. Умови та правила надання банківських послуг не є складовою договору, так як не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними при підписанні заяви. 
Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи,  на підтвердження вимог Банк надав підписану 25 грудня 2009 року ОСОБА_1  довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с.8), відповідно до якої сторонами погоджена базова процентна ставка за кредитом - 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок і розмір нарахування штрафу, пені за порушення строків платежів, погашення заборгованості. 
Отримання кредитних коштів відповідачкою, внесення платежів у погашення заборгованості підтверджуються розрахунком позивача (а.с.24-28), випискою по рахунку (а.с.29-34).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
В силу частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами, неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
Укладеним між сторонами договором з урахуванням підписаної відповідачкою довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду» погоджені умови кредитування, а саме базова процентна ставка за користування кредитними коштами - 2,5% на місяць (30% річних), розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір і порядок нарахування штрафу та пені. 
Сплата штрафу погоджена сторонами також у заяві позичальника.
Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, заборгованості за процентами на прострочену заборгованість, пені та штрафу. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, виписки по рахунку, надав копію довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачкою 25 грудня 2009 року.
Отже, ОСОБА_1 була ознайомлена і погодилася з наведеними умовами кредитування при укладенні 25 грудня 2009 року договору про надання банківських послуг.
Разом з тим, правильним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою договору, оскільки не підписана нею.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Отже, помилковим є висновок суду про відмову в позові про стягнення процентів за користування кредитом з тих підстав, що сплата процентів не передбачена умовами договору. 
Доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.
Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року проценти нараховані за ставкою 34,8%, 43,2% річних, що суперечить умова договору. В погашення процентів, нарахованих за такими ставками, віднесені сплачені ОСОБА_1 платежі. 
Всупереч вимогам закону проценти за кредитом нараховані до 26 березня 2020 року, тобто після закінчення строку кредитування, який відповідає строку дії картки (жовтень 2017 року). 
Враховуючи правову природу кредитного договору, а саме, що відповідачка може періодично брати кредитні кошти та зобов`язана їх відповідно періодично повертати, слід дійти висновку, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування). Момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто 31 жовтня 2017 року.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 19 листопада 2014 року (справа №6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2018 року в справі №2120/12694/12.
Оскільки строк дії картки та відповідно строк кредитування закінчується останнього дня жовтня 2017 року, то з 01 листопада 2017 року у Банку виникло право вимагати повернення кредиту за договором, а у відповідачки - обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги повернути всю заборгованість за договором.
Тому, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12.
Позивач не надав доказів того, що за умови нарахування процентів відповідно до умов укладеного договору (3,0% на місяць) у ОСОБА_1 наявна заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
У зв`язку з недоведеністю цих вимог позов задоволенню не підлягає. 
Доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення процентів апеляційний суд відхиляє. 
Що стосується вимог про стягнення пені та штрафу відповідно до довідки про умови кредитування, то задоволенню вони не підлягають з таких підстав.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Згідно із статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаної ОСОБА_1 , пеня нараховується за невчасне погашення заборгованості, штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову - при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів.
Сплата штрафу в розмірі 250 грн + 5% від суми позову погоджена сторонами й у заяві про надання банківських послуг від 25 грудня 2009 року в разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів. 
Отже, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
До такого висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15.
При виборі виду неустойки, який підлягає стягненню, суд виходить із засад розумності та справедливості. У зв`язку із стягненням судом першої інстанції штрафу в розмірі, передбаченому в заяві, підстав для стягнення пені та штрафу відповідно до довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», немає.
На підставі ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на викладене, рішення суду першої в частині відмови в позові необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
У зв`язку із зміною лише мотивувальної частини судового рішення підстав для зміни розподілу судових витрат немає. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2020 року в частині відмови в позові змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай 

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта