ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7586/20 Справа № 211/507/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Середня Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 211/507/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С. 

сторони:
позивач - Акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»,
відповідач - Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2020 року, яке ухвалено суддею Середньою Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

У січні  2020   року Акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», до Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо, третя особа ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення виборного профспілкового органу.
Позов обґрунтовано тим, що 03.01.2020 року позивачем було отримано вимогу відповідача Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо № 133 від 31.12.2019 року про розірвання трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 , виконуючим обов`язки начальника структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». 
Вимога висунута у зв`язку з прийняттям рішення відповідачем від 31.12.2019 року про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , позивачу було надано витяг з рішення. Із вказаною вимогою позивач не погоджується. Так, на думку відповідача, в.о. начальника Тисленко В.П. незаконними рішеннями про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які в подальшому були скасовані судом, завдав збитку регіональній філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на суму 54164,09 грн., не рахуючи при цьому відрядження з м. Дніпра до м. Кривого Рогу уповноваженого представника, однак, по вказаним рішенням, в частині збитків, лише стягнуто судовий збір АТ «Укрзалізниця», 100% акцій якого належать державі, до державного бюджету, що не порушує будь-чиїх прав та охоронюваних законом інтересів, в тому числі і найманих працівників – членів профспілки відповідача. Стосовно відряджень адвоката ОСОБА_2 , то у частині справ, вказаний представник взагалі участі не приймав. Крім того, прийнятими судом рішеннями, позовні вимоги працівників були задоволені частково лише щодо скасування доган, однак без задоволення вимог про стягнення заробітної плати, що свідчить про їх необґрунтованість та не свідчить про безспірність встановлення факту порушення ОСОБА_1 законодавства про працю. До того ж, ОСОБА_1 також є найманим працівником і має такі ж трудові права, як і інші працівники товариства. ОСОБА_1 не є керівником відокремленого структурного підрозділу регіональної філії «Придніпровська залізниця», оскільки Криворізьке локомотивне депо є структурним підрозділом регіональної філії, тому на нього не поширюються вимоги ст. 45 КЗпПУ. 
Також позивач зазначає, що відповідач не приймав участі у погодженні та підписанні колективного договору, затвердженого 26 березня 2011 року та укладеного між адміністрацією та трудовим колективом відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне» ДП «Придніпровська залізниця», в особі профспілки залізничників і транспортних будівельників України Криворізького локомотивного депо, Вільної профспілки машиністів, тому відповідач не має права на подання вимоги до відповідача про розірвання трудового договору з в.о. начальника цього структурного підрозділу. Наразі, між спільним представницьким органом профспілок та Товариством продовжується робота над проектом нового колективного договору Товариства, який 04.06.2018 року на засіданні Робочої комісії представників сторін для ведення переговорів та підготовки проекту колективного договору, прийнято за основу. 
Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України «Криворізького локомотивного депо» від 31 грудня 2019 року в частині вимоги про розірвання трудового договору (контракту) з виконуючим обов`язки начальника структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 .
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2020 року позовні вимоги задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України «Криворізького локомотивного депо» від 31 грудня 2019 року в частині вимоги про розірвання трудового договору (контракту) з виконуючим обов`язки начальника структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі відповідач Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправомірно мотивував своє рішення тим, що Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо не є стороною Колективного договору та у неї відсутнє право на звернення до роботодавця із вимогою про розірвання трудового договору з посадовою особою підприємства, адже усі професійні спілки мають рівні права, що закріплено у Законі України «Про колективні договори і угоди», Законі України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», Конституції України та Міжнародних правових документах. Крім того, рішенням Конституційного Суду України у справі про профспілку, що діє на підприємстві №14рп/98 від 29 жовтня 1998 року вирішено, що частиною 1 ст. 43 КЗпП України охоплюється будь-яка профспілка, яка утворена на підприємстві з метою захисту трудових і соціально-економічних прав і інтересів її членів, незалежно від того, чи є така профспілка стороною колективного договору. До того ж зазначає, що Профспілка була утворена у 2018 році та не могла бути стороною Колективного договору у 2011 році, однак приймала участь у його пролонгації у 2019 році.
Відповідач зазначає, що судом застосовано до правовідносин сторін положення ст. ст. 84, 113, 147-149 КЗпП України, які не стосуються предмету позову.
Не погоджується відповідач й з висновками суду першої інстанції щодо недоведення порушень ОСОБА_1 законодавства про працю, оскільки рішеннями суду було скасовано сім незаконних наказів останнього щодо притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про порушення ним трудових прав працівників, й таке порушення триває на теперішній час та у 2020 році судами було постановлено нові рішення щодо скасування наказів про притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності. Судові рішення викладені у протоколі профспілкового органу та є загальнодоступними – перебувають у реєстрі судової влади України.
Також, відповідач зазначає, що на засіданні профкому були присутні шість членів, а не п`ять, як зазначено в судовому рішення.
Крім того, відповідач вказує й на те, що судом не було надано оцінки тому, хто такий виконуючий обов`язки керівника та безпідставно зазначено, що до виконувача обов`язків не може бути застосовано положення ст. 45 КЗпП України. Згідно ж роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» від 26 квітня 2002 року №5, до осіб, які здійснюють організаційно-розпорядчі обов`язки,  можуть належати керівники вищої та середньої ланки підприємства, що здійснюють керівництво трудовим колективом в цілому або його окремими піжрозділами, ділянками роботи тощо.   Адміністративно-господарські обов`язки   -  це  обов`язки  по управлінню або розпорядженню державним,  колективним чи  приватним майном   (установлення   порядку   його   зберігання,   переробки, реалізації,  забезпечення контролю за цими операціями тощо).  Такі повноваження   в   тому   чи   іншому   обсязі   є  у  начальників  планово-господарських,  постачальних, фінансових відділів і служб,  завідуючих   складами,   магазинами,   майстернями,   ательє,   їх  заступників,  керівників  відділів підприємств, відомчих ревізорів  та контролерів тощо. Особа є посадовою не тільки тоді, коли вона здійснює відповідні функції чи виконує обов`язки постійно, а й тоді, коли вона робить це тимчасово або за спеціальним повноваженням, за умови, що зазначені функції чи обов`язки покладені на неї правомочним органом. 
Більш того, на переконання відповідача, судом не було враховано положення Державного класифікатора професій (ДК 003-95), згідно якого керівником може вважатися генеральний директор, голова, президент та інші керівники об`єднань, президент асоціації, корпорації, концерну, директор будь-якого навчально-виховного закладу, загальноосвітньої школи, директор комбінату, головний лікар лікувально-профілактичного закладу та ін.., який здійснює свої офіційні повноваження та згідно яких наділений правом прийняття чи звільнення з роботи найманого працівника.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, Акціонерне товариство «Українська залізниця» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, від представника Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депонадійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, а інші учасники справи про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно з протоколом № 17 засідання профкому Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо від 31 грудня 2019 року, присутніми на засіданні членами профкому одностайно прийнято рішення про звернення до начальника регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» з вимогою, у порядку статті 45 КЗпП України, статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», про розірвання трудового договору (контракту) з виконуючим обов`язки начальника структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 , який завдав збитку регіональній філії на суму 54 164,09 грн. в зв`язку з винесенням незаконних наказів, скасованих в судах, та який систематично порушує законодавство про працю.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Первинна профспілкова організація вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо зареєстрована 28.03.2018 року (а.с. 73).
26 березня 2011 року затверджено колективний договір, укладений між адміністрацією та трудовим колективом відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне» ДП «Придніпровська залізниця», в особі профспілки залізничників і транспортних будівельників України Криворізького локомотивного депо, Вільної профспілки машиністів (а.с. 24).
Постановою від 08.01.2020 року «Про продовження дії колективного договору Придніпровської залізниці», укладеної між в.о. директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та головою Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці, ухвалено продовжити виконання зобов`язань діючого колективного договору ДП «Придніпровська залізниця» у 2020 році до укладення колективного договору АТ «Укрзалізниця» (а.с. 23).
Первинна профспілкова організація вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо не є стороною колективного договору від 26 березня 2011 року, не приймала участі у його укладенні та не визначала конкретні зобов`язання.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження порушень позивачем законодавства про працю та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»  та з того, що між адміністрацією відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» та уповноваженими представниками працівників – Профспілкою залізничників і транспортних будівельників України Криворізького локомотивного депо, Вільною профспілкою машиністів укладений колективний договір від 26.03.2011 року, у підписанні якого відповідач, не будучи членом спільного представницького органу профспілок, участі не приймав, та не реалізував своє право при наявності на підприємстві інших профспілкових організацій (Територіальної профспілкової організації вільної профспілки залізничників України Придніпровської залізниці (а.с. 85), тощо), на формування спільного представницького органу, незважаючи на те, що відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про колективні договори і угоди» за наявності на підприємстві кількох профспілок чи їх об`єднань або інших уповноважених трудовими колективами на представництво органів вони повинні сформувати спільний представницький орган для ведення переговорів. При цьому, суд критично віднісся до посилань представників відповідача щодо завдання ОСОБА_1 збитків регіональній філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», оскільки доказів щодо завдання збитків працівникам підприємства, матеріали справи не містять та ґрунтуються виключно на припущеннях, якими суд, в силу частини 6 статті 81 ЦПК України, не може обґрунтовувати своє рішення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання незаконним і скасування рішення виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України «Криворізького локомотивного депо» від 31 грудня 2019 року в частині вимоги про розірвання трудового договору (контракту) з виконуючим обов`язки начальника структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 , з наступних підстав.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП України) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45 КЗпП України).
Згідно зі статтею 45 КЗпП України на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Якщо власник або уповноважений ним орган, або керівник, стосовно якого пред`явлено вимогу про розірвання трудового договору, не згоден з цією вимогою, він може оскаржити рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) до суду у двотижневий строк з дня отримання рішення. У цьому разі виконання вимоги про розірвання трудового договору зупиняється до винесення судом рішення.
У разі, коли рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) не виконано і не оскаржено у зазначений строк, виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) у цей же строк може оскаржити до суду діяльність або бездіяльність посадових осіб, органів, до компетенції яких належить розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи, організації.
Пунктом 9 статті 247 КЗпП України передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації приймає рішення про вимогу до власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», законодавство про працю, не виконує зобов`язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори.
Правове становище професійних спілок, їх статус та повноваження регулюються Кодексом законів про працю України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Працівники мають право, зокрема, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку. Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом професійної спілки (стаття 2, частини перша, друга статті 246 Кодексу законів про працю України).
Права професійних спілок, їх об`єднань визначаються Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами (стаття 244 Кодексу законів про працю України).
За змістом частини першої статі 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.
Правові й організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними врегульовано Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».
Встановлені цим Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, і на роботодавців, організації роботодавців та їх об`єднання.
При цьому, необхідно зазначити, що за наявності на підприємстві, в установі, організації декількох профспілкових організацій, які здійснюють представництво і захист прав та інтересів членів профспілок, їх виборні органи на відповідному рівні договірного регулювання повинні узгоджувати своїх дії за для досягнення своїх статутних цілей і завдань в питанні захисту інтересів членів своїх профспілок для уникнення можливого прийняття рішення, яке б суперечило правам та інтересам членів іншої профспілкової організації, оскільки за законом профспілки є рівними у своїх правах.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 266/4331/17 (провадження № 61-45630св18) яка відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Як вбачається з матеріалів справи на підприємстві діють кілька профспілкових організацій: Профспілка залізничників і транспортних будівельників України Криворізького локомотивного депо, Вільна профспілки машиністів, які є сторонами колективного договору від 2011 року, строк дії якого продовжено у 2020 році, та Первинна профспілкова організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо, яка зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 23 березня 2018 року (а.с. 73), у зв`язку з чим їх виборні органи на відповідному рівні договірного регулювання повинні узгоджувати своїх дії за для досягнення своїх статутних цілей і завдань в питанні захисту інтересів членів своїх профспілок для уникнення можливого прийняття рішення, яке б суперечило правам та інтересам членів іншої профспілкової організації, чого в даному випадку відповідачем, при прийнятті рішення про звернення до начальника регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» з вимогою, у порядку статті 45 КЗпП України, статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», про розірвання трудового договору (контракту) з виконуючим обов`язки начальника структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 здійснено не було.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправомірно мотивував своє рішення тим, що Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо не є стороною Колективного договору та у неї відсутнє право на звернення до роботодавця із вимогою про розірвання трудового договору з посадовою особою підприємства, адже усі професійні спілки мають рівні права, що закріплено у Законі України «Про колективні договори і угоди», Законі України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», Конституції України та Міжнародних правових документах, колегією суддів не приймаються, оскільки зазначені обставини судом першої інстанції наведено для підтвердження того, що на підприємстві є інші профспілки, думка яких відповідачем не була врахована. 
Посилання відповідача на те, що рішенням Конституційного Суду України у справі про профспілку, що діє на підприємстві №14рп/98 від 29 жовтня 1998 року вирішено, що частиною 1 ст. 43 КЗпП України охоплюються будь-яка профспілка, яка утворена на підприємстві з метою захисту трудових і соціально-економічних прав і інтересів її членів, незалежно від того, чи є така профспілка стороною колективного договору, колегія суддів вважає прийнятним, однак, зазначене тільки підтверджує те, що всі профспілки на підприємстві є рівними та Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо мала узгодити свої дії із іншими профспілками, які діють на підприємстві.
Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, на дату прийняття оспорюваного рішення виборного органу Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо,  ОСОБА_1 не був керівником підприємства, а лише виконуючим обов`язки начальника структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Стаття 45 КЗпП України і п. 9 частини першої ст. 38 Закону "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" виключають пред`явлення вимоги про розірвання трудового договору з іншими, крім керівників підприємств, установ, організацій, працівниками. Зокрема, не може бути розірвано трудовий договір з цієї підстави з заступниками керівників підприємств, установ, організацій, з керівниками структурних підрозділів підприємств, у тому числі відокремлених. Отже, якщо організація не має статусу юридичної особи, її керівник не може бути звільнений на підставі ст. 45 КЗпП України.
Згідно Положення про структурний підрозділ «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом від 15.10.2016 року №572/Н, Криворізьке локомотивне депо є структурним підрозділом регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» і не має статусу юридичної особи.(а.с. 17-22), отже, виконуючий обов`язки начальника структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 не є керівником юридичної особи (підприємства, установи, організації), а лише тимчасово очолює її структурний підрозділ, й здійснює свою діяльність на підставі довіреності та в межах його повноважень, визначених у пункті 7.5. Положення про структурний підрозділ «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та на нього не поширюється дія статті ст. 45 КЗпП України.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо- залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2020 року залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: