ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Херсон

Справа №661/540/16-ц
Провадження №22ц/819/1330/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий Бездрабко В.О.
судді:  Базіль Л.В. 
Приходько Л.А.
секретар судового засідання: Дундич А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Грицак Оксана Сергіївна, на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2016 року, ухваленого під головуванням судді Матвєєвої Н.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Новокаховської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, 

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Новокаховської міської ради про визнання права власності на майно за набувальною давністю.
Позов мотивований тим, що позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , а також 1/2  частини сараю та 1/2 частини майстерні, що на плані присадибної ділянки зазначені під літерами «З» та «Ж».
Право власності на вищезазначене майно вона набула на підставі договору дарування від 27 серпня 2002 року.
Під час оформлення договору дарування їй було подаровано лише ту частину нерухомого майна, яка на момент укладення цього договору належала її матері – ОСОБА_5 (дарувальник), інші 1/2 частини сараю та майстерні згідно рішення Новокаховського міськвиконкому Херсонської області №111 від 25 червня 2002 року, мали бути оформлені за комунальним підприємством «Комунсервіс» (нова назва КП «Новокаховське  житлово-експлуатаційне управління»), але на теперішній час на балансі підприємства ця нерухомість не перебуває. 
Позивач зазначила, що оскільки вона більш ніж 10 років безперешкодно користується сараєм та майстернею, проте відсутність законного права власності на іншу половину цих об`єктів нерухомості породжує у інших сумніви відносно її права власності на це майно, а також створює труднощі в оформленні проекту землеустрою для здійснення приватизації частини присадибної земельної ділянки, якою вона та її сім`я користується протягом 15 років, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила в порядку ст. 344 ЦК України визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на Ѕ частину сараю літ. «З» та Ѕ частину майстерні літ. «Ж», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено.
Ухвалено визнати за ОСОБА_4 право власності за набувальною давністю на господарські прибудови: 1/2 частину сараю літ. «З» площею 10,0 кв м, 1/2  частину майстерні літ. «Ж» площею 20,0 кв м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погодившись з рішенням суду від 01 квітня 2016 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені та інтересах яких діє адвокат Грицак О.С., подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апелянти вказали, що вони, як співвласники спірного майна, не були залучені до участі у розгляді справи, хоча ухвалене у справі рішення від 01 квітня 2016 року стосується їх прав та обов`язків.
Зокрема зазначили, що спірні господарські прибудови збудовані їх родиною за власні кошти та зазначене нерухоме майно перебувало у їх користуванні. Проте, ОСОБА_4 приховала від них факт звернення до суду із даним позовом та ввела в оману суд, надавши свідчення стосовно того, що родина ОСОБА_6 «господарських прибудов у власності немає».
Суд першої інстанції не залучив їх родину до участі у справі, при тому, що під час розгляду справи було достовірно відомо, що на земельній ділянці розташований не лише будинок позивача, а й будинок, що на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_7 (брату позивача) та членам його родини.
Під час оформлення спадщини, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , виявлено той факт, що в користуванні родини ОСОБА_6 не залишилось жодної із господарських прибудов, оскільки одноособовим їх власником за оскаржуваним рішенням суду є ОСОБА_4 .
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Грицак О.С. та ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, з підстав викладених у скарзі. 
Пояснили, що на підставі рішення Новокаховської міської ради Херсонської області від 06 травня 1986 року №177/9, 30 травня 1986 року було видано реєстраційне посвідчення на домоволодіння АДРЕСА_2 . Це домоволодіння мало статус малоквартирного малоповерхового будинку з двома окремими квартирами з господарськими будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці загального користування площею близько 0,0886га.
У 2002 році ОСОБА_8 приватизувала квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , яку за договором дарування від 27 серпня 2002року відчужила на користь позивача ОСОБА_4 . Згідно свідоцтва про право власності від 12 листопада 2003 року апелянти разом з ОСОБА_7 приватизували другу квартиру домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , а господарські будівлі та споруди залишилися у спільному користуванні усіх співвласників домоволодіння. 
ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вказавши про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Інші сторони до суду не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в порядку визначеному ст. 128 ЦПК України.
Заслухавши доповідача, сторони, які з`явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд  вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач понад 10 років відкрито та безперервно володіє Ѕ частиною сараю та Ѕ частиною майстерні, претензій щодо володіння та користування зазначеним нерухомим майном до неї ніхто не заявляв, а отже дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на це майно за набувальною давністю.
Проте, погодитися з рішенням суду не можна.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування від 27 серпня 2002 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 . В цілому частина житлового будинку літ. «А» складається з квартири АДРЕСА_4 , житловою площею 26,6 кв.м., загальною площею 45,1 кв.м, при ньому натин Ѕ літ. «Б», літня кухня Ѕ літ. «В», хід в підвал Ѕ літ. «Г», сарай Ѕ літ. «Д», гараж Ѕ літ. «Е», зливна яма Ѕ літ. «е», майстерня Ѕ літ «Ж», сарай Ѕ літ. «З», теплиця Ѕ літ. «І», споруди Ѕ №1-6 (а.с.4).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 липня 2015 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 з господарськими спорудами, в тому числі Ѕ частиною майстерні літ. «Ж» та Ѕ частиною сараю літ. «З» (а.с.5).
Згідно рішення виконавчого комітету Новокаховської міської ради народних депутатів Херсонської області від 25 червня 2002  року, №111 «Про дозвіл на проектування та будівництво, узаконення раніше збудованих споруд" вирішено оформити раніше збудовані: ОСОБА_8 та комунальному підприємству «Комунсервіс» літню кухню 15,5 кв м, підвал 16,7 кв м, вхід у підвал 4,7 кв м, навіс 5,0 кв м, гараж 36,0 кв м, сарай 10,0 кв м,  майстерню 20,0 кв м, теплицю 40,2 кв м, житлову прибудову 43,1 кв м, житлову площу 45,7 кв м, загальну площу 62,0 кв м по АДРЕСА_1 . 
З листа КП «Новокаховське житлово-експлуатаційне управління» від 16 вересня 2015 року вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , разом з допоміжними спорудами, на балансі КП «НК ЖЕУ» не перебуває (а.с.63).
З свідоцтва про право власності від 12 листопада 2003 року встановлено, що одноквартирний будинок АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 . 
Рішенням Новокаховської міської ради від 13 серпня 2015 року № 2187 «Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою громадянам» слідує, що ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд на землях житлової та громадської забудови, орієнтовною площею 0,0450 га по АДРЕСА_1 (а.с.21).
Як на правову підставу для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, відповідно до статті 344 ЦК України, позивач посилається на те, що, з 2002 року (набуття права власності на Ѕ частини сараю та Ѕ частини майстерні за договором дарування) вона фактично та відкрито володіє та безперервно користується спірним майном вцілому, як власник нерухомості, а відтак, в порядку статті 344 ЦК України набула право власності на 1/2 частину вищевказаної нерухомості.
Згідно з чч.1 та 4 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном — протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо іншого не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість і безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який становить не менше ніж 10 років.
Володіння без правової підстави — це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.
Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за ст.344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.
При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи й він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які зумовили його володіння, не давали й не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК, а саме: наявності суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законності об`єкта володіння; добросовісності заволодіння чужим майном; відкритості володіння; безперервності володіння; спливу встановлених строків володіння; відсутності норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Отже, набуття особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх зазначених умов у сукупності.
Такого правового висновку дійшла Велика палата ВС у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18).
Враховуючи, що однією із умов набуття особою права власності на майно за набувальною давністю є відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави, проте ОСОБА_4 , згідно договору дарування, є власником Ѕ частини сараю та Ѕ частини майстерні, якими вона відкрито, безперешкодно та на законній підставі володіла протягом тривалого часу, а тому фактичне користування нею іншою спірною частиною майна, про належність якого позивачу було відомо, не дає підстав для визнання цього майна об`єктом набувальної давності, у зв`язку з чим дія норми 344 ЦК України на зазначені правовідносини не поширюється.
Крім того, ОСОБА_4 було достовірно відомо, що на земельній ділянці загального користування, наданої для обслуговування домоволодіння та господарських будівель та спору, розташований не лише належний їй будинок, а й будинок, що на праві приватної спільної сумісної власності належить родині ОСОБА_6 , а отже позивач не могла бути впевненою у тому, що на це майно не претендують інші особи і вона отримала це майно за таких обставин й за таких підстав, які є достатніми для визнання за нею права власності на усе спірне майно в цілому, а тому не можна вважати, що володіння позивачем цим майном було беззаперечно добросовісним.
Проте, ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність встановлених законом підстав для визнання за позивачем права власності на Ѕ частини спірних сараю та майстерні за набувальною давністю.
За змістом рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно в спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1).
Отже, право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями набуваються усіма співвласники житлового будинку.
Наведене дає підстави вважати, що оскільки спірні Ѕ частини сараю та майстерні, що розміщені на земельній ділянці, на якій розташований як будинок позивача, так і будинок належний на праві спільної сумісної власності родині ОСОБА_6 , є допоміжними приміщеннями домоволодіння в цілому, право володіння, користування та розпорядження ними мають усі співвласники, що виключає набуття цих господарських споруд у власність на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено з неправильним застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 .
Щодо судових витрат
Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК).
Таким чином, ураховуючи задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову у задоволенні позову, з позивача в порядку ст.141 ЦПК України на користь ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  підлягають стягненню судові витрати, понесені апелянтами за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 826,80 грн., по 275,60грн. на користь кожного.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Грицак Оксана Сергіївна, задовольнити.
Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2016 року скасувати, прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Новокаховської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в загальному розмірі 826,80грн., по 275,60грн. кожному.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 18 листопада 2020 року.

Головуючий:                                                                 В.О. Бездрабко 

Судді:                                                                         Л.В. Базіль
                                                                                
Л.А. Приходько