Справа № 428/3193/15-ц 
Провадження № 22-ц/810/675/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року  м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Стахової Н.В.,
суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,
учасники справи: 
позивач -  Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідач-  ОСОБА_1 
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 серпня 2020 року, ухваленого Сєвєродонецьким міським судом у складі судді Бароніна Д.Б. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовомАкціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив:

У березні 2015 року Публічне Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке змінило найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 10 липня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 18000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 28 лютого 2015 року утворилася заборгованість у сумі 23828,59 грн, яка складається з: 14959,34 грн. заборгованість за кредитом, 7496,46 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг 250 грн. – штраф ( фіксована частина), 1122,79 грн. – штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача. 
Рішенням Сєвєродонецького суду Луганської області від 11 серпня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 10.07.2008 року в розмірі 6684 грн. 28 коп. 
В решті позовних вимог відмовлено. Суд вирішив питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Скаржник просить суд скасувати рішення Сєвєродонецького районного суду Луганської області від 11 серпня 2020 року в частині відмови у стягненні частини заборгованості з тіла кредиту та процентів, штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити в цій частині позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що місцевим судом зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідачем не підписані Умови та Правила. Боржник не звертався про розірвання договору, погодився з його умовами та прийняв їх до виконання. Відповідач знімав кошти з рахунку та здійснював погашення заборгованості, крім того відповідач звертався до банку з метою перевипуску картки, що свідчить про те, що відповідач знав про умови укладеного договору. Окрім того банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2012 року №578/5. Таким чином банком надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Крім того, при вирішенні справи, не може бути прийнята до уваги правова позиція Великої палати Верховного Суду, висловлена 03 липня 2019 року у справі№ 342/180/17, оскільки вона стосується конкретної справи з інших правовідносин. 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23828,59 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 * 100 = 192100 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог 367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій АТ КБ «ПриватБанк» частині.
Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з частини тіла кредиту, процентів та штрафів за користування кредитом, Луганський апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції в неоскаржуваній частині.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що надані банком Умови та Правила надання банківських послу, а також Тарифи не є частиною укладеного між сторонами договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Договірні відсотки могли нараховуватися відповідачу лише до 31 травня 2010 року, тобто протягом строку дії картки, виданої у зв`язку з підписанням анкети заяви від 10.07.2008 року. Станом на 31.05.2010 року розмір заборгованості відповідача по процентам складав 55 грн.60 коп., які були внесені відповідачем та зараховані позивачем в рахунок погашення процентів, отже після 31.05.2010 року проценти нараховувалися безпідставно. Підписана відповідачем 05.03.2010 року нова анкета - заява не містить розміру процентів, і інші кредитні картки видавалися відповідачу після підписання нової анкети – заяви, в якій не було вказано розмір відсотків. 
Відмовляючи у стягнення штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що фіксовані та процентні суми штрафів були нараховані відповідачу на суму заборгованості станом на 28.02.2015 року, тобто у період проведення антитерористичної операції.
Частково стягуючи заборгованість за тілом кредиту у сумі 6684 грн.28 коп., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в період після 12.07.2010 року необґрунтовано було зараховано в рахунок погашення боргу зі сплати відсотків на загальну суму в розмірі 8275 грн.06 коп. 
Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 368 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2008 року року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб підписання анкети- заяви позичальником, за яким отримано кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (Т.1 а.с.7).
05.03.2010 року ОСОБА_1 була підписана анкета- заява, в якій розмір кредитного ліміту, розмір відсотків не вказаний. Т.1 (а.с.230).
Представник банку надав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором від 10.07.2008 року, Умови та правила надання банківських послуг, копію паспорта ОСОБА_1 , копію статуту.
Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» на підставі кредитного договору б/н, укладеного між банком та ОСОБА_1 , останньому видавалися наступні картки:
- 10.07.2008 картка № НОМЕР_1 з терміном дії 05/10;
- 13.12.2008 картка № НОМЕР_2 з терміном дії 01/10;
- 05.03.2010 картка № НОМЕР_3 з терміном дії 01/14;
- 02.04.2013 картка № НОМЕР_4 з терміном дії 01/16;
- 04.12.2013 картка № НОМЕР_5 з терміном дії 12/17.
З розрахунку заборгованості за договором б/н від 10.07.2008 вбачається, що станом на 28.02.2015 відповідач має заборгованість у загальній сумі 24328,59 грн., яка складається з наступного: 14959,34 грн. - заборгованість за кредитом, 7496,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - нарахована комісія, 1372,79 грн. - штраф (процентна складова).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні відсотків у період до 31 травня 2010 року, оскільки такі відсотки могли нараховуватися тільки у період дії картки, виданої у зв`язку з підписанням анкети – заяви від 10.07.2008 року. Станом на 31.05.2010 року розмір заборгованості за відсотками становив55 грн.60 коп., яка була зарахована позивачем у рахунок погашення процентів. 
Анкета-заява від 05.03.2010 року, яка була підписана ОСОБА_1 , містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення процентів з відповідача після 31.05.2010 року, оскільки позивачем не доведено погодження розміру процентів за користування кредитними коштами.
03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Доводи скаржника про те, що вказана постанова не може бути прийнята до уваги, колегією суддів не приймаються, оскільки в постанові ВП ВС від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) судом висловлено саме позицію про застосування норми права, що має враховуватися судом відповідно до вимог частини четвертої статті  263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до виниклих спірних правовідносин з огляду на законність і обґрунтованість судового рішення.
Згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, місто Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Таким чином, правильним є висновок суду про відмову у стягненні сум штрафів, оскільки вони нараховані позивачем у період проведення антитерористичної операції, тобто станом на 28.02.2015 року.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду про часткове стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 6684 грн.28 коп., оскільки позивачем безпідставно зараховано в рахунок погашення боргу зі сплати відсотків на загальну суму в розмірі 8275 грн.06 коп. (після 12.07.2010, а саме: 36,96 грн. + 25,87 грн. + 27,02 грн. + 30,78 грн. + 74,05 грн. + 66,52 грн. + 87,13 грн. + 54,47 грн. + 63,58 грн. + 104,82 грн. + 102,57 грн. + 65,58 грн. + 72,04 грн. + 110,99 грн. + 255,86 грн. + 297,44 грн. + 266,23 грн. + 251,52 грн. + 245,92 грн. + 205,49 грн. + 246,66 грн. + 350,24 грн. + 358,63 грн. + 327,87 грн. + 359,11 грн. + 100 грн. + 150 грн. + 89,69 грн. + 287,63 грн. + 295,26 грн. + 29,43 грн. + 50,24 грн. + 82,59 грн. + 92,13 грн. + 78,28 грн. + 83,65 грн. + 87,15 грн. + 85,98 грн. + 116,78 грн. + 107,58 грн. + 123,88 грн. + 139,45 грн. + 134,28 грн. + 237,37 грн. + 279,62 грн. + 333,71 грн. + 416,79 грн. + 398,79 грн. + 387,43).
Таким чином, станом на час розгляду цієї справи відповідач не виконав свій обов`язок щодо повернення фактично отриманих коштів на суму 6684 грн. 28 коп., яку суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи навіть при відсутності заперечень відповідача щодо зазначених позивачем обставин, суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції надав оцінку доказам, наданих позивачем та навів мотиви відхилення аргументів позивача по суті спору.
У відповідностіст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування судового рішення за доводами, викладеними в апеляційній скарзі відсутні.
Керуючись ст. ст.367,374,375,382,384 ЦПК України, апеляційний суд,
                        постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 серпня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови 20 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді: