Ухвала
03 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 161/18469/18
провадження № 61-17274ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Коротуна В. М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені в розмірі 209 196,00 грн, усунення недоліків виконаних робіт та зобов`язання передати позивачу виконавчу документацію на всі виконані роботи.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг щодо монтажу системи водопостачання та опалення, відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором виконав не якісно та не в повному обсязі, а саме не виконав частину робіт на суму 13 410,00 грн У зв`язку з цим, на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач нарахувала пеню за період прострочки виконання послуг у розмірі 209 196,00 грн. 
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення пені, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Зобов`язано ФОП ОСОБА_2 усунути недоліки виконаних замовнику ОСОБА_1 робіт згідно договору про надання послуг від 27 квітня 2017 року, а саме усунути на об`єкті робіт -недоліки систем водопостачання та опалення шляхом: 1) нанесення маркування гребінок для регулювання температури теплої підлоги в приміщеннях; 2) закріплення датчика погодозалежної автоматики котла. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без задоволення. 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2020 року залишено без змін.
19 листопада 2020 року   ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК Українипередбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову у справі № 161/18469/18 є усунення недоліків виконаних робіт, зобов`язання передати позивачу виконавчу документацію на всі виконані роботи та стягнення пені в розмірі 209 196,00 грн.
Позовні вимоги в даній справі заявлені з підстав порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» із ціною позову, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 250 = 525 500,00 грн).
Отже, відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України вказана справа є малозначною в силу закону.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою 
статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали та оригінал касаційної скарги з доданими матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Судді:	М. Є. Червинська      С. Ю. Бурлаков     В. М. Коротун