ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 808/8860/15
адміністративне провадження № К/9901/24725/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Олендера І.Я.,  Ханової  Р.Ф., 
здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС 
на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року (головуючи суддя - Кисель Р.В.)
та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року (колегія суддів: головуючий суддя - Чепурнов Д.В., судді - Сафронова С.В., Чабаненко С.В.)
у справі №808/8860/15
за позовом Міського комунального підприємства «Основаніє»
до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, 

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Міське комунальне підприємство «Основаніє» (далі - позивач, платник, Підприємство) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - відповідач, контролюючи орган, СДПІ з обслуговування ВПП у м. Запоріжжі Міжрегіонального управління ДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що надані ним первинні документи підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Колді» у періоді, що перевірявся. 

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року, адміністративний позов задоволено:

-          визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0000284100 від 19.11.2015, прийняте СДПІ з обслуговування ВПП у м. Запоріжжі Міжрегіонального управління ДФС, яким Підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 54957,00 грн, з яких за основним платежем 36638,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями    18319,00 грн;

-          стягнуто з СДПІ з обслуговування ВПП у м. Запоріжжі Міжрегіонального управління ДФС на користь Підприємства сплачений судовий збір у сумі 1378,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надані платником первинні документи підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Колді» у періоді, що перевірявся та свідчать про законність визначення позивачем податкових зобов`язань за результатами здійснення таких господарських операцій.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про наявні у наданих платником первинних документах недоліки, зокрема, невідповідність вказаних у деяких податкових накладних та розрахунках коригування реквізитів договорів договорам, що укладалися між позивачем та вказаним вище контрагентом у перевіряємому періоді. Зазначає, що загальна сума нарахованої заробітної плати, що включена ТОВ «Колді» до складу вартості будівельних робіт та наведена в актах за формою КБ-2в за жовтень 2014 року - травень 2015 року складає - 41495,98 грн та не відповідає сумі нарахованої контрагентом заробітної плати згідно з звітами ЄСВ за відповідний період, що складає 10169,28 грн. Вказує, що будь-яка інформація про залучення до виконання обумовлених договорами робіт субпідрядних організацій при цьому відсутня, що, на думку контролюючого органу, у своїй сукупності ставить під сумнів фактичне виконання контрагентом обумовлених договорами робіт.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

19 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Підпунктом 4 пункту першого Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо повноти декларування податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «Колді» за період січень, березень-червень 2015 року, за результатами якої складено акт від 05.11.2015 за №28/28-04-41-00/20485152 (далі - Акт перевірки).

За результатами перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення Підприємством вимог: пунктів 198.1, 198.3 ст. 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем податку на додану вартість на загальну суму 36638,00 грн, зокрема: за січень 2015 року у сумі 5438,00 грн, за березень 2015 року у сумі 9096,00 грн, за квітень 2015 року у сумі 9167,00 грн, за травень 2015 року у сумі 6770,00 грн, за червень 2015 року у сумі 6167,00 грн.

На підставі Акта перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 19.11.2015 №0000284100, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 54957,00 грн, з яких 36638,00 грн за основним платежем та 18319,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Контролюючий орган дійшов висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Колді» у періоді, що перевірявся.

Вважаючи податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (стаття 67 Конституції України).

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Отже, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог статті 71 КАС України, (тут і далі у редакції чинній на час вирішення спору), В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з статтею 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (далі - Замовник) та ТОВ «Колді» (далі - Підрядник) укладено договір №18/14 від 01.09.2014 на виконання поточного ремонту житлового будинку за адресою пр. Ювілейний, 20а (1-2 під`їзд), за умовами якого останній зобов`язався виконати власними та залученими силами і засобами всі будівельно-монтажні роботи, що передбачені кошторисною документацією на виконання поточного ремонту житлового будинку пр. Ювілейний, 20а (1-2 під`їзд), а Замовник вести нагляд за якістю та вартістю виконуваних робіт, відповідністю їх виконання кошторисній документації, будівельним нормам та правилам, прийнятим строкам виконання робіт, за оформленням необхідних документів та актів, оплатити роботи в межах коштів, передбачених договірною ціною.

Також між Підприємством (далі - Замовник) та ТОВ «Колді» (далі - Підрядник) укладені аналогічні договори від 14.01.2015 №36/14, від 19.01.2015 №1/16, від 01.09.2014 №18/14, від 13 жовтня 2014 року №35/14, від 02 лютого 2015 №2/15 на виконання ремонту парапетів житлових будинків за адресами: пр. Леніна, 218 (4-5, 3-4, 5-6 під`їзди), пр. Ювілейний, 20а (1-2 під`їзд), вул. Кремлівська, 65 (1, 2, 3, 4, 5, 6 під`їзди).

На підтвердження фактичного виконання умов зазначених договорів позивач надав копії актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, податкових накладних, рахунків-фактури, платіжних доручень тощо.

Суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Доводи контролюючого органу про наявність у наданих платником первинних документах недоліків, зокрема, невідповідність вказаних у деяких податкових накладних реквізитів договорів договорам, що укладалися між позивачем та вказаним вище контрагентом у перевіряємому періоді, не можуть бути безумовною підставою для позбавлення платника права на формування податкового кредиту за умови фактичного здійснення відповідних господарських операцій, враховуючи, що вказані помилки (невідповідності) були усунуті шляхом їх коригування.

Посилання контролюючого органу на невідповідність зазначеної контрагентом позивача - ТОВ «Колді» загальної суми нарахованої заробітної плати, що включена останнім до складу вартості будівельних робіт та наведена в актах (за формою КБ-2в) за жовтень 2014 року - травень 2015 року у розмірі 41495,98 грн, сумі заробітної плати, нарахованої працівникам ТОВ «Колді» за цей період відповідно до звітів ЄСВ, що складає 10169,28 грн, а також доводи контролюючого органу відсутність при цьому в актах за формою КБ-2в інформації про залучення до виконання обумовлених договорами робіт субпідрядних організацій не заслуговують на увагу, оскільки контролюючий орган в Акті перевірки зазначає та не заперечує факту залучення до виконання поточного ремонту житлового будинку по пр. Ювілейний, 20а та поточного ремонту покрівлі ж/б по вул. Кремлівській, 65 (1-6 під`їзди) субпідрядної організації ТОВ «АББА ГРУП», що також підтверджується зареєстрованими податковими накладними.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах, відносно контрагента суб`єкта господарювання, оскільки остання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. 

Контролюючим органом всупереч вимог статті 71 КАС України (в редакції на момент розгляду справи судами) не доведено та не надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення недостатні для здійснення господарської діяльності та виконання обумовлених договорами робіт, як і не доведено та не надано належних доказів, а судами не встановлено фактів, які б свідчили про узгодженість дій між позивачем та ТОВ «Колді» з метою незаконного отримання податкової вигоди або обізнаності позивача з будь-якими протиправними діями свого контрагента.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладених договорів, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки враховуючи вимоги статті 71 КАС України (в редакції чинній на час вирішення спору), за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем податкові зобов`язання за господарськими операціями з вказаним вище контрагентом сформовано безпідставно.

Судами першої та апеляційної інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, детально досліджено господарські операції позивача з вищезазначеним контрагентом, за результатом проведення яких Підприємством сформовано податкові зобов`язання, надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом в акті перевірки, в запереченні на позовну заяву та апеляційній скарзі, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено неповно чи неправильно. Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи не спростовують правильних по суті висновків судів попередніх інстанцій.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без 

задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Гончарова І.Я.Олендер   Р.Ф. Ханова