КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
Справа № 753/2816/17                                         Головуючий 1 інстанція - Колесник О.М.   
Провадження № 22-ц/824/10061/2020                   Доповідач 2 інстанція    - Суханова  Є.М.

 
                                                      П О С Т А Н О В А
                                                       іменем     України
 
09 грудня 2020  року                                                                   м.Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
            головуючого судді:                 Суханової Є.М.,
            суддів:                                     Сержанюка А.С., Березовенко Р.В.,
            за участю секретаря:             Сердюк К.О.
 
           розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
                                                              ВСТАНОВИЛА:
                                                                         
У лютому 2017 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулось до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором
 Свої вимоги мотивував тим, що 08.02.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-005/015/2008, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у сумі 64 802 доларів США зі сплатою 4,49 % річних з кінцевим терміном повернення до 08.02.2032 року. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за зазначеним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № SR-005/015/2008 від 08.02.2008 року, відповідно до якого останній прийняв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за своєчасне виконання зобов`язань  ОСОБА_2  за кредитним договором.
 В порушення умов договору, відповідачі свої зобов`язання у частині повернення кредиту та процентів не виконали, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 69 634 доларів США 51 цент.
Заочним  рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»  заборгованість за кредитним договором у розмірі 69 634 доларів США 51 цент, що за курсом НБУ станом на 20.10.2016 року еквівалентно 1 789 136 грн. 11 коп., з яких: 57 307 доларів США 30 центів, що за курсом НБУ станом на 20.10.2016 року еквівалентно 1 472 224 грн. 54 коп. - заборгованість за кредитом; 12 327 доларів США 21 цент, що за курсом НБУ станом на 20.10.2016 року еквівалентно 316 686 грн. 03 коп. - заборгованість по відсоткам..
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»  судовий збір в сумі 13 418 грн. 52 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»  судовий збір в сумі 13 418 грн. 52 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції апелянт   ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилаються на те, що судом  першої інстанції  не було належним чином досліджено докази наявні в матеріалах справи, а саме те, що він не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи 04.09.2017 року, 06.12.2017 року та 4.04.2018 року, що унеможливило знати про відкриття провадження по справі, брати участь при розгляді даної справи та подати свої заперечення на позовну заяву.
        Окрім того, зазначив, що умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту періодичними ануїтетними платежами, а останній платіж був сплачений позичальником 11.02.2015 року, виходячи з положень ч. 4 статті 559 ЦК України тому вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням до 09.03.2015 року.
Просить заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року в частині позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити  в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в частині вимог до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики.
         Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
         Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
        За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
   Судом першої  та апеляційної інстанції було встановлено, що 08.02.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-005/015/2008 року, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у сумі 64 802 доларів США зі сплатою 4,49 % річних з кінцевим терміном повернення до 08.02.2032 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання згідно з даним договором.(а.с.7-15)
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за зазначеним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № SR-005/015/2008від 08.02.2008року, відповідно до якого останній прийняв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за своєчасне виконання зобов`язань  ОСОБА_2  за кредитним договором. (а.с.43-44)
Відповідно до п. 1.2 Договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.
Встановлено, що позивач повністю виконав свої зобов`язання за Кредитним договором № ML-005/015/2008 від 08.02.2008 року.
Однак, взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами в передбачені кредитним договором строки віповідачі не виконують.
Таким чином, станом на 20.10.2016 року загальна сума заборгованості за Кредитним договором ML-005/015/2008 від 08.02.2008 року становить 69 634 доларів США 51 цент, що за курсом НБУ станом на 20.10.2016 року еквівалентно 1 789 136 грн. 11 коп., з яких: 57 307 доларів США 30 центів, що за курсом НБУ станом на 20.10.2016 року еквівалентно 1 472 224 грн. 54 коп. - заборгованість за кредитом; 12 327 доларів США 21 цент, що за курсом НБУ станом на 20.10.2016 року еквівалентно 316 686 грн. 03 коп. - заборгованість по відсоткам.
Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що виконання зобов`язань порушено з вини відповідачів, а тому ОСОБА_1  повинен   нести солідарну відповідальність з   ОСОБА_2  за невиконання нею умов договору кредиту.
З такими висновками колегія суддів не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 4 статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент здійснення позичальником останнього платежу за кредитом та на момент розгляду справи судом першої інстанції) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Тобто порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються. А тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його права, зокрема і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав вказані у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14. Підстав відступати від цього висновку не встановив і Верховний Суд у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 2609/241024/12 (2-5831/12).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегією суддів, вбачається, що відповідно до розрахунку заборгованості банку, останній платіж був сплачений позичальником 11.02.2015 року (а.с. 5), тобто, починаючи з березня 2015 року ануїтетні платежі позичальником не сплачуються.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України   зобов`язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства . Одностороння відмова від зобов`язання   або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ч. 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припиненння зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
 
Так, пунктом 2.1.2.1. кредитного договору № ML-005/015/2008 від 08.02.2008 року з урахуванням додаткового договору № 1 до нього від 27.02.2009 року кредитор та позичальник визначили порядок повернення кредиту шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів у розмірі, строки та періодичністю, що визначені у графіку платежів (а.с. 28), згідно з яким ануїтетний платіж який має бути внесений не пізніше (8-11) числа кожного календарного місяця (а.с. 33 - 42).
 
Отже, внаслідок прострочення позичальником повернення чергової частини березень 2015 року (строк платежу за графіком - 09.03.2015 р.), Банк дізнався про порушення своїх прав та у нього виникло право вимагати дострокового повернення кредиту в цілому на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України та пункту 1.9.1. частини № 2 кредитної договору № ML-005/015/2008 від 08.02.2008 року, відтак з урахуванням положень ст.ст. 257, 261 ЦК України з 10 березня 2015 року розпочався перебіг трьохрічного строку позовної давності для пред`явлення вимог банку до позичальника щодо дострокової повернення кредиту.
Разом з тим колегія суддів бере уваги правову позицію Верховного суду України, викладену в Постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14 «...строк дії поруки  не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
 
Встановивши, що умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту періодичними ануїтетними платежами, а останній платіж був сплачений позичальником 11.02.2015 року, виходячи з положень ч. 4 статті 559 ЦК України,  колегія судів вважає, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (09.03.2015 року).
 
Проте із таким позовом до поручителя ОСОБА_1 позивач Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернувся до суду лише 14 лютого 2017 року (а.с.1, т.1), тобто поза межами шестимісячного строку дії поруки ОСОБА_1 за договором поруки від 08.02.2008 року відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а відтак порука ОСОБА_1 , яка виникла на підставі договору поруки від 08 лютого 2008 року, укладеного між ним та ПАТ " ОТП Банк ", є припиненою. 
 
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "ОТП Банк" до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №  SR-005/015/2008 від 08.02.2008 року, є безпідставними та задоволенню не підлягають. 
 
Колегія суддів, переглядаючи дану справу в суді апеляційної інстанції, приходить до переконливого висновку, що  право банку як кредитора й суб`єктивний обов`язок ОСОБА_1 ,  як поручителя виникли 10 березня 2015 року та існували до 10 вересня 2015 року включно, відтак Банк повинен був звернутися до ОСОБА_1 , як поручителя з позовом до вересня 2015 року включно, а зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки банк вчиняти не міг.
 
Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір, неповно з`ясував обставину припинення поруки апелянта на момент звернення банку з позовом до суду, яка має вагоме значення для правильного вирішення справи та не застосував до спірних правовідносин положення ч. 4 статті 559 ЦК України, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині ПАТ "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №  SR-005/015/2008 від 08.02.2008 року.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування заочного рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості за кредитним договором № SR-005/015/2008 від 08.02.2008 року року і ухвалення нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № SR-005/015/2008 від 08.02.2008 року, з наведених вище підстав.
 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, 
 
                                                           ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу    ОСОБА_1 задовольнити.
        Заочне  рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволені позову Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
          В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
         Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (01601, м. Київ, вул. Жилянська, 43, р/р НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, код ЄДРПОУ 21685166) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )  судовий збір в сумі 40 254 грн. 96 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

             Головуючий:                                        Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                  А.С. Сержанюк
                                                                                 Р.В. Березовенко