ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7628/20 Справа № 422/11960/12 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В., 
         за участю секретаря Заворотного К.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1  на дії державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро),-    

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).
В обґрунтування скарги посилалася на те, що державним виконавцем були винесені  постанови  про відкриття виконавчих  проваджень №60931421 та №60931423 з примусового виконання виконавчого листа  №2/205/506/2013, виданого 14 квітня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення судового збору та суми боргу, відповідно. Вказані виконавчі документи вже пред`являлися до виконання у 2014-2016 роках та були повернуті стягувачу, що підтверджується наявними на них відмітками від 12 грудня 2014 року, 03 серпня 2015 року, 19 грудня 2016 року. Вважає, що стягувачем  - ТОВ “АНСУ” пропущений річний строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, заява про відкриття виконавчого провадження не містять клопотань про поновлення пропущеного строку звернення до органів виконавчої служби.  З наведених підстав  ОСОБА_1  просила суд визнати неправомірними постанови про відкриття виконавчих проваджень від 23 грудня 2019 року № 60931421, від 23 грудня 2019 року № 60931423 та зобов`язати Новокодацький ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області усунути порушення (поновити порушене право заявника). 
Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністрества юстиції (м. Дніпро) відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її скаргу у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинами справи, неправильне застосування норм матеріального права.
У відзивах на апеляційну скаргу Новокодацький ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та ТОВ “АНСУ”, кожний окремо, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи на виконанні у Новокодацькому відділі державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження № 60932213, до складу якого входять ВП №60931423 та ВП №60931421, про примусове виконання виконавчих листів, виданих 14 квітня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» боргу за кредитним договором в розмірі 13 191,86 доларів США, що станом на 23 грудня 2019 року за курсом НБУ становить 308 188,76 грн., та судового збору у сумі 1 053,76 грн. (а.с. 39).
З матеріалів виконавчого провадження №60932213 вбачається, що Ленінським районним судом м.Дніпропетровська 14 квітня 2014 року видано виконавчі листи №2/205/506/2013 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2013 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором № 6727172 від 26 серпня 2008 року у розмірі 13 191,86 доларів США та судового збору у сумі 1 053 грн.76 грн. 
Строк пред`явлення виконавчих листів до виконання - до 10 грудня 2014 року (а.с. 44).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2014 року, яка набрала законної сили, замінено стягувача у виконавчому провадженні у справі №422/11960/12 за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на - ТОВ «АНСУ» у зв`язку з переходом до ТОВ «АНСУ» прав кредитора відповідно до договору відступлення права вимоги № 1034/44 від 16 липня 2013 року (а.с. 45).
Виконавчі документи неодноразово перебували на виконанні у відділі ДВС та поверталися стягувачу, про що свідчать відмітки державного виконавця на виконавчому листі від 12 грудня 2014 року, від 03 серпня 2015 року та від 19 грудня 2016 року (а.с. 44). 
Постановами державного виконавця від 19 грудня 2016 року вказані виконавчі листи були повернуті стягувачу (а.с.162, 163).
20 листопада 2019 року представник ТОВ «АНСУ» засобами поштового зв`язку направив до Новокодацького ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) заяви про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів № 2/205/506/2013 від 14 квітня 2014 року (а.с. 41-43, 66-68).
Поштова відмітка на конверті відправлення зазначена — 23 листопада 2019 року (а.с.74).
Постановами державного виконавця від 23 грудня 2019 року були відкриті виконавчі провадження №60931423 та №60931421 з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/506/2013 від 14 квітня 2014 року (а.с. 5, 8).
Положеннями ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України, ч. 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд — і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece», п.40).
Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст. 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).
Частиною 5 вказаної статті визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Слід зазначити, в останнє - 19 грудня 2016 року, виконавчі документи були повернуті державним виконавчем стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», отже у строк до 20 грудня 2019 року стягувач — ТОВ “АНСУ” наділений правом звернення до державної виконавчої служби із відповідною заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів №2/205/506/2013 від 14 квітня 2014 року .
Як вбачається із відмітки на поштовому штемпелі конверту, із заявою про відкриття виконавчого провадження ТОВ “АНСУ” звернулись до Новокодацького ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 23 листопада 2019 року, тобто у трирічний строк, встановлений ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, що має відраховуватися від 19 грудня 2016 року.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого  висновку про відсутність правових підстав для  визнання неправомірними постанов про відкриття виконавчих проваджень   № 6093142 та  № 60931423  від 23 грудня 2019 року, оскільки державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, а стягувач своєчасно  пред`явив виконавчі листи до виконання.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України “Про виконавче провадження” № 606-XIV, за яким строк пред`явлення виконавчих листів до виконання становить один рік, є безпідставними, оскільки пунктом 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України “Про виконавче провадження” № 1404-VIII, який набрав чинності — 30 листопада 2016 року, передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. 
Виконавчі листи № 2/205/506/2013 були видані 14 квітня 2014 року, тобто до набрання чинності Законом України “Про виконавче провадження” №1404-VIII, та в останнє державним виконавцем були повернуті стягувачу 19 грудня 2016 року, тому, пред`явлені до виконання у строки, встановлені цим Законом -  у трирічний строк. 
Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом всіх обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості ухвали суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків ухвали суду та не спростовують правильність ухвали суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2020 року— залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Головуючий суддя

        Судді