КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №755/16488/19                                                                                   головуючий у І інстанції: Гаврилова О.В.
провадження 22-ц/824/6159/2020                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
27 жовтня 2020 року                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Іванової І.В. Поливач Л.Д.
за участю секретаря: Пітенко І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства «Альфа банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Світоч», Акціонерного товариства «Альфа банк» про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 23 квітня 2007 року між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого являлось Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк» - надалі АТ «Укрсоцбанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту, на підставі якого йому надано кредит в розмірі 150 000 доларів США. 
В якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки від 23 квітня 2007 року квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивач протягом трьох років здійснював відповідні виплати за грошовим зобов`язанням, однак втратив можливість сплачувати вартість кредиту після збільшенння валютного курсу.
Зазначав, що 12 грудня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» без будь-яких попереджень та погоджень переоформив на себе права власності на спірну квартиру, чим порушив майнові права не тільки позивача, але й проживаючих та зареєстрованих двох малолітніх дітей, для яких ця квартира є єдиним житлом. 
Позивач зазначав, що здійснюючі реєстраційні дії, державний реєстратор порушив порядок їх вчинення, провівши державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру за відсутності необхідних правових підстав, оскільки в місцевому суді розглядалась справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки недійсним. 
Разом з тим, посилаючись на те, що іпотечне майно є єдиним місцем проживання позивача та двох неповнолітніх дітей, позивач вважав, що на нього розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 
Просив скасувати рішення, запис щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно від 14 грудня 2018 року про реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , винесеного державним реєстратором Урупою Андрієм Федоровичем, Комунальне підприємство «Світоч» м.Києва.
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 червня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись із судовим рішення, представник Акціонерного Товариства «Альфа Банк»(надалі АТ «Альфа Банк») подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Зауважує, що державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру проведено відповідно до вимог діючого законодавства та укладеного договору між сторонами, а тому дії реєстратора є законними.
Крім того, вважає, що позивачем не доведено, що мораторій розповсюджується на спірні правовідносини між сторонами.   
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 її доводи не визнає, рішення суду вважає обґрунтованим.
У судовому засіданні представник позивача та представник відповідача підтримали позиції своїх довірителів.
Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились. 
У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
 
Апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на спірну квартиру не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією  Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Колегія суддів з таким висновком погодитись не може з огляду на наступне. 
 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що                 23 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №030.29-50/254-С, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 150 000,00 доларів США, зі сплатою 12,25% річних, зі щомісячною сплатою ануїтетного платежу в розмірі 2189,93 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до  23 квітня 2017 року (включно) (а.с.33-35).
Також 23 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки №030.29-50/254-С, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту №030.29-50/254-С від 23 квітня 2007 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру номер АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 18 жовтня 2006 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 12 жовтня 2006 року №1905-С/КІ та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 23 жовтня 2006 року в реєстровій книзі №446-185 за реєстровим номером № 44731 (а.с.36-37).
Відповідно до пункту 1.2. договору іпотеки, сторони визначили, що заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 1 161 500,00 грн.
Згідно пунктів 4.1, 4.2 договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до пункту 4.5 договору іпотеки, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».
На адресу ОСОБА_1 ПАТ «Укрсоцбанк» було направлено повідомлення від                  10 травня 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яким банк вимагав сплати боргу за кредитним договором, загальний розмір якого станом на 10 травня 2018 року складав 534943, 94 доларів США та попередив, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 81).
Із повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що вказане вище повідомлення вручено 23 травня 2018 року особисто, вказано прізвище ОСОБА_1 та підпис, а також підпис працівника поштового зв`язку (а.с.82). Дану обставину позивачем спростовано не було.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 12 грудня 2018 року державним реєстратором Урупою А.Ф., КП «Світоч» м.Києва здійснено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 за АТ «Укрсоцбанк», підстава виникнення права власності: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення б/н від 23 травня 2018 року, видавник: ПАТ «Укрпошта»; договір кредиту №030.29-50/254-с від 23 квітня 2007 року; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки №12.3-03/96-4537 від 10 травня 2018 року та дублікат договору іпотеки №8862, виданого 27 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44627981 від 14 грудня 2018 року, ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Світоч» м.Києва (а.с.39-41).
 
Відповідно до статті 1 Закону № 898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).
За приписами ч. 1 ст. 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положеннями ст. 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року             № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Стаття 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У цьому випадку умовами іпотечного договору, передбачено, що іпотекодержатель має право, доки він залишається власником заставної, з метою задоволення своїх вимог і в порядку, звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані.
Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачу було направлено повідомлення про порушення основного зобов`язання, яке було отримано ним 23 травня 2018 року.
07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;
- таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку;
 Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).
Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
 
Місцевим судом було вірно встановлено, що спірна квартира використовується позивачем як місце постійного проживання, іншого нерухомого майна ОСОБА_1 у власності не має, площа квартири АДРЕСА_4 , що є менше 140 кв.м., чого вимагає закон № 1304-VI.
Попри вказане, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що право власності на спірну квартиру за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 12 жовтня 2006 року та відповідно квартира придбавалась не за кредитні кошти  отримані позичальником у відповідності до договору від 23 квітня 2007 року укладеного між ним та Банком. 
Вимогою Закону № 1304-VI передбачена неможливість примусового звернення стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, в разі якщо таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна.
Таким чином висновки місцевого суду, що не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем на спірну квартиру у зв`язку із дією  Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є помилковоми.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справ, державним реєстратором під час прийняття оскаржуваного рішення було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, оскільки державним реєстратором проведено оскаржувану державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» за наявності необхідних для оскаржуваної реєстрації прав документів, передбачених пунктом 61 Порядку № 1127, у тому числі документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.
Крім того, 26 листопада 2018 року - до проведення реєстрації права власності на нерухоме майно позивача за АТ «Укрсоцбанк», здійснювалася оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», що підтверджується висновком про вартість майна, яким визначено, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 та належить ОСОБА_1 , складає (без урахування ПДВ) 2 500 300,00 грн, що відповідає вимогам статті 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.80).
Що стосується доводів позивача щодо погашення ним частини кредиту на суму 82288,00 доларів США, томісцевий суд вірно зазначав, що згідно наявної в матеріалах справи довідки позивачем у період з 23 квітня 2007 року по 04 березня 2011 року сплачено борг: за кредитом - 23029,00 доларів США; за відсотками - 45259,18 доларів США, за період з 05 березня 2011 року по 08 квітня 2013 року сплачено відсотки за кредитом в сумі 14000,00 доларів США (а.с.48), отже сума погашеного тіла кредиту становить 23029,00 доларів США з 150000,00 доларів США отриманих за кредитним договором.
З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , висновки місцевого суду та доводи позивача, щодо розповсюдження дії мораторію відносно стягнення спірної квартири не відповідають встановленим обставинам справи, доводи щодо порушення порядку стягнення майна державним реєстратором не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. 
 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір не повно дослідив обставини справи, та прийшов до помилкового висновку.
Оскільки, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ «Альфа Банк»підлягає задоволенню, рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову    ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином підлягає стягненню з позивача судовий збір понесений АТ «Альфа Банк» - 2305,20 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа банк» задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 червня 2020 року скасувати на ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Світоч», Акціонерного товариства «Альфа банк» про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа банк»(ЄДРПОУ 23494714) сплачений судовий збір в розмірі 2 305(дві тисячі триста п`ять) 20 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено «27» жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді: