Справа № 127/18718/20
Провадження № 22-ц/801/1853/2020
Категорія: 106
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин  С. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року	Справа № 127/18718/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача               Ковальчука О. В.,
суддів:                          Сала Т. Б., Якименко М. М. 
за участі секретаря Кирилюк Л. М.
розглянувши цивільну справу за матеріалами заяви Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної Ради» про госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в примусовому порядку без його згоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником – адвокатом Проценко Юлією Леонідівною, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 31 серпня 2020 року у м. Вінниці суддею цього суду Волошиним С. В., зі складанням його повного тексту 01 вересня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
31 серпня 2020 року Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної Ради» (далі – КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР») звернулось до суду з заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку без його згоди, мотивуючи її тим, що він 30 серпня 2020 року о 10 год. 44 хв. був госпіталізований у відділення № 1 КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР», та після особистого огляду чергового лікаря приймального відділення, лікаря диспансерного відділення, а також комісії лікарів цього відділення, лікарі дійшли висновку про необхідність госпіталізації ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар у зв`язку із наявністю у нього ознак психічного захворювання в вигляді гострого поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії, про що свідчать дані медичної документації, та психотичних розладів у вигляді: безсоння, конфліктності, дратівливості, гнівливості, маячних ідей величі, переоцінки власних можливостей та переслідування з боку оточуючих, зокрема ходив по місту та погрожував оточуючим пневматичною зброєю, багаторазово з різними заявами та підозрами викликав поліцію.
Пославшись на викладене та на те, що пацієнт виявляє небезпеку для себе та оточуючих, а ненадання психіатричної допомоги в умовах стаціонару може завдати значної шкоди його психічному здоров`ю, заявник просив госпіталізувати ОСОБА_1 в примусовому порядку без його згоди.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2020 року вказану заяву задоволено, надано згоду на госпіталізацію до КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» Полігаса М. Р., ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в примусовому порядку без його згоди.
Не погодившись із ухваленим рішенням ОСОБА_1 через свого представника в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про госпіталізацію його до КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» в примусовому порядку без його згоди.
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України, Законі України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Законі України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актах, прийнятих відповідно до них (стаття 2 Закону України «Про психіатричну допомогу»).
За приписами ст. ст. 339-342 ЦПК України та ст. ст. 14-16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом.
Відповідно до ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. У заяві фізичної особи або її законного представника про припинення амбулаторної психіатричної допомоги чи госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку мають бути зазначені обставини і докази, на яких ґрунтуються ці вимоги. У випадках, коли відповідно до закону госпіталізація у примусовому порядку була проведена за рішенням лікаря-психіатра і визнана доцільною комісією лікарів-психіатрів, заклад з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, направляє до суду заяву про її госпіталізацію у примусовому порядку протягом 24 годин.
Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до супровідного листка № 1 форми № 114/о ОСОБА_1 30 серпня 2020 року о 10 год 10 хв. був доставлений у КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» з діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад (а. с. 4).
30 серпня 2020 року о 10 год. 40 хв. проведено первинний огляд психіатра, за наслідками якого ОСОБА_1 поставлено діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, та яким встановлено, що він має маячні ідеї, збуджений, підозрілий до оточуючих, вибірково відповідає на питання, легко імпульсує, не дотримується дистанції в розмові (а. с. 5).
За результатами огляду лікаря-психіатра у відділенні № 1 КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР», проведеного 31 серпня 2020 року о 09 год 00 хв., лікарем зазначено, що ОСОБА_1 на запитання відповідає багатослівно, не по суті переказує з теми на тему, часто вживає ненормативну лексику, мову супроводжує жестикуляцією руками, мислення прискорене, непослідовне із паралогічністю та із зісковзуванням. Пацієнт підозрілий, тривожний, дисфоричний, негативістичний, вороже налаштований проти оточуючих. Висловлював маячні ідеї величі та переоцінки власних можливостей. Говорив, що він «крупний бізнесмен, заробляє великі гроші на відсотках», пропонував великі заробітки лікарю, повідомляв про особистих охоронців. Лікарем встановлено діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії (а. с. 6). 
31 серпня 2020 року о 09 год. 20 хв. ОСОБА_1 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів лікарні, яка зробила висновок, що він виявляє ознаки психічного розладу у вигляді гострого поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії, виявляє реальні наміри вчинити дії, які являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, ненадання психіатричної допомоги в умовах стаціонару може завдати значної шкоди його психічному здоров`ю. Комісія лікарів психіатрів підтвердила доцільність його госпіталізації для надання психіатричної допомоги, про що було складено відповідний висновок (а. с. 3).
У цьому висновку зазначено, що психічний стан ОСОБА_1 змінився 9 місяців тому, коли виникли недоречності в поведінці, підозрював у зраді дружину, ревнував її, впродовж 3-х місяців залежувався в ліжку, не працював, майже не виходив з дому. Впродовж останніх кількох місяців ОСОБА_1 мало спав вночі, повідомив, що він «крутий бізнесмен, може заробляти великі гроші на відсотках, має особистих охоронників», позичив багато грошей в різних людей, ходив по вулиці зі зброєю, погрожував нею оточуючим. Напередодні вступу до лікарні багаторазово викликав поліцію із різними заявами та підозрами, у зв`язку з чим бригадою ЕМД в супроводі батьків був доставлений в КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР», де надав письмову згоду на госпіталізацію, після госпіталізації у відділення №1 від лікування категорично відмовився.
В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що проживає у орендованій квартирі в м. Вінниці, яку винаймає у знайомого без оформлення договору оренди. Зазначив, що звернувся до психіатричної лікарні за допомогою та госпіталізацією у зв`язку з бажанням пройти тест на вживання наркотичних речовин та довести матері, що він не наркоман, проте згодом передумав, оскільки вважав, що госпіталізація не є необхідною. Підтвердив, що він дійсно неодноразово викликав службу охорони, а потім поліцію, проте на запитання суду навіщо він це робив пояснення не надав. Крім того, не зміг пояснити навіщо з ним проживає найманий ним особистий охоронець та заплутався де саме проживають його батьки. 
За таких обставин, суд першої інстанції врахувавши, що у висновку комісії лікарів-психіатрів наявні посилання на обставини, що свідчать про вчинення ОСОБА_2 та виявлення у нього наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, і він страждає на такий психічний розлад, вид і ступінь якого можуть бути підставою для примусової госпіталізації у психіатричну лікарню, а лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару, дійшов обґрунтованого висновку про надання згоди на госпіталізацію ОСОБА_1 , у примусовому порядку до психіатричного закладу.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення заяви про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку без його згоди, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Проценко Юлією Леонідівною, залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької областівід 31 серпня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                               О. В. Ковальчук
Судді :                                                   Т. Б. Сало
                                                                     М. М. Якименко