Головуючий І інстанції: Бабаєв А.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 р. 	Справа № 520/9096/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Бершова Г.Є. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2020, по справі № 520/9096/2020
за позовом    ОСОБА_1  
до    Зміївської районної рада Харківської області                  
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Зміївської районної ради від 16.06.2020 LXXVIII сесії VII скликання № 1385-VII «Про затвердження Програми компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом загального користування міського та приміського сполучення в Зміївському районі на 2020 рік».
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 відкрито провадження у даній справі.
03.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного нормативно-правового акту - рішення Зміївської районної ради від 16.06.2020 LXXVIII сесії VII скликання № 1385-VII «Про затвердження Програми компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом загального користування міського та приміського сполучення в Зміївському районі на 2020 рік».
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив, посилаючись на прийняття рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
До судового засідання сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
02.11.2020 на електронну адресу Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача про розгляду справи без його участі.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
У відповідності до приписів частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. 
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, слід навести мотиви, що свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Отже, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.
У той же час, суди не вправі вживати такі заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони вчиняти певні дії.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Так, обґрунтовуючи клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначив про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, з огляду на невідповідність останнього положенням Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до якого документом для проїзду пасажира в автобусі є квиток на проїзд в автобусі та на перевезення вантажу, для пільгового проїзду – посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга. При цьому, необхідність інших документів чинним законодавством не передбачена.
Крім того, заявник вказував на наявність загрози заподіяння шкоди правам позивача разом з тим необмеженому колу осіб, що користуються автомобільним транспортом загального користування.
При цьому, ОСОБА_1 наголошує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду і поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких звернувся до суду.
У ході судового розгляду встановлено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 відкрито провадження у адміністративній справі № 520/9096/2020 за позовом ОСОБА_1 до Зміївської районної ради про визнання протиправним та скасування рішення, предметом якої є законність рішення Зміївської районної ради від 16.06.2020 LXXVIII сесії VII скликання № 1385-VII «Про затвердження Програми компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом загального користування міського та приміського сполучення в Зміївському районі на 2020 рік».
Так, відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Слід враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Колегія суддів зазначає, що заява про забезпечення позову не містить належних обґрунтувань того, що захист прав, свобод та інтересів позивача буде неможливим без вжиття відповідних заходів, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Крім того, позивачем не наведено достатніх обґрунтувань стосовно існування на час звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову очевидної небезпеки шкоди саме його інтересам без вжиття таких заходів.
При цьому, заявник вказує, що виконання вимог оскаржуваного рішення Зміївської районної ради призвело до фактів відмови особам, які мають право на пільговий проїзд, у наданні такої послуги у разі відсутності талонів на пільговий проїзд.
Посилання заявника на позбавлення оскаржуваним рішенням відповідача осіб, які мають право на пільговий проїзд, в отриманні такої послуги у разі відсутності талонів на пільговий проїзд, судом не приймаються, оскільки мають загальний характер.
У той же час, заявник не вказує, у чому будуть полягати особисто його дії, направлені на відновлення прав та інтересів, що не дає можливості оцінити складність таких майбутніх дій чи встановити обсяг витрат, які можливо будуть при цьому понесені заявником.
На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що заявником не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Також, колегія суддів звертає увагу, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. 
Така оцінка в сукупності може бути надана судом лише за наслідками розгляду самої справи, з урахуванням усіх належних та допустимих доказів, які сторони вправі надавати суду в ході розгляду адміністративної справи.
Надані докази та переконливість наведеного обґрунтування у позовній заяві не можуть бути предметом перевірки суду на стадії прийняття заяви про забезпечення позову і підлягають дослідженню під час вирішення її по суті.
Суд вважає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного нормативно-правового акту - рішення Зміївської районної ради від 16.06.2020 LXXVIII сесії VII скликання № 1385-VII «Про затвердження Програми компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом загального користування міського та приміського сполучення в Зміївському районі на 2020 рік», є фактичним вирішенням справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, який направлений не на саме рішення, а на наслідки його виконання.
У даному випадку суд не вбачає очевидної протиправності оскаржуваного рішення.
Таким чином, колегією суддів не встановлено обставин, з якими положення КАС України пов`язують можливість забезпечення позову.
На підставі викладеного, перевіривши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позовної заяви, з огляду на що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 по справі № 520/9096/2020  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	Г.Є. Бершов    В.В. Катунов