ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Черкаси   

Справа № 706/840/19		
Провадження № 22-ц/821/1184/20		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого: Єльцова В. О. 
суддів: Бородічука В. Г., Нерушак Л. В.
секретаря: Анкудінова О. І.
учасники справи: 
скаржник стягувач :  ОСОБА_1 ; 
боржник: Управління внутрішніх справ України в Черкаській області, представник Коваленко А. П.
представник стягувача – старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яжук С. С.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області Романа Ражева на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Черкаській області Лисенка Максима Анатолійовича,

в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Черкаській області Лисенка М. А.
Просив визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену 13.05.2019 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області Лисенком Максимом Анатолійовичем у виконавчому провадженні 54327614; визнати неправомірною бездіяльність вказаного державного виконавця під час примусового виконання рішення за виконавчим листом №2-324 від 12.11.2001, яка полягає у невиконанні обов`язку по встановленню майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, проведення опису такого майна, його оцінки, передачі майна на реалізацію, та зобов`язати усунути ці порушення.
Як на підставу своїх вимог посилався на те, що 26.04.2001 рішенням Христинівського районного суду у справі № 2-324-2001 стягнуто з УМВС України в Черкаській області на його користь втрачений заробіток на рівні встановленої законодавством мінімальної заробітної плати щомісячно. Виконавчий лист подано для примусового виконання до Придніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області. 11.03.2002 відкрито виконавче провадження № 54327614. 
18.09.2017 винесено постанову про передачу виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області. 
26.09.2017 виконавче провадження прийнято державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області Лисенком М.А.
13.05.2019 постановою державного виконавця Лисенка М.А. виконавчий документ повернуто стягувачу. Постанова разом з виконавчим документом отримана стягувачем 25.05.2019. Підставою повернення зазначено п. 9 ч. 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. 
В оскаржуваному рішенні не зазначено, яким законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно боржника. Такого закону взагалі не існує, відтак постанова про повернення виконавчого документа є незаконною і підлягає скасуванню. 
До вересня 2016 включно рішення суду виконувалось, стягувані кошти йому перераховувались. З жовтня 2016 і по день підписання цієї скарги рішення суду не виконується. Заборгованість з виплат з жовтня 2016 включно по травень 2019 включно складає 133 536 грн. Для розрахунку взято мінімальну заробітну плату на день його проведення - травень 2019. Заборгованість з виплат, а відтак і невиконання рішення суду стало можливим внаслідок протиправної бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби, зокрема і державного виконавця Лисенка М. А. 
03.01.2018 державним виконавцем Лисенком М. А. був накладений арешт на майно боржника. Про накладення арешту стягувачу стало відомо з листа-відповіді в.о. начальника УДВС ГТУЮ від 07.03.2018. Згідно з відомостями, які містяться в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно боржник є власником об`єктів нерухомого майна у місті Черкасах та Черкаській області. Вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою від 29.05.2019. Він неодноразово звертався до державної виконавчої служби із заявами про забезпечення виконання судового рішення, зокрема 16.06.2016, 06.06.2017, 05.02.2018, 22.03.2018, 09.11.2018, 12.04.2019. Однак на звернення отримував лише відписки. Державним виконавцем Лисенком М.А. за майже два роки виконавчого провадження не встановлено майно боржника, на яке можливо звернути стягнення, не проведено опису майна, його оцінку, майно не передано на реалізацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2020 року скарга ОСОБА_1 задоволена та визнано неправомірною та скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Лисенком Максимом Анатолійовичем 13.05.2019 року у виконавчому провадженні № 54327614.
Ухвала суду мотивована тим, що у постанові державного виконавця, яка оскаржується, не зазначено, яким законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно боржника у даному випадку.
Суд першої інстанції вважає, що такого закону в контексті обставин даного виконавчого провадження взагалі не існує.
Тобто, постанова не відповідає вимогам ст. 129-1 Конституції України, яка визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У лютому 2020 року голова ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області Роман Ражев через чуд першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 07.02.2020 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги повністю. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення підлягає скасуванню з наступних підстав.
Підставою повернення виконавчого листа став п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого вказаною нормою закону встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Апелянт вказує, що постановою КМУ від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ України – Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, яке перебуває у стадії припинення з 06.11.2015.
Наказом МВС України від 06.11.2015 № 1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС. Згідно витягу Переліку змін у штатах МВС в УМВС України в Черкаській області скасовуються всі штати, скорочуються всі посади з 07.11.2015.
Таким чином, зважаючи на факт ліквідації установи – УМВС України в Черкаській області, апелянт вказує, що державний виконавець прийняв законне та обґрунтоване рішення про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», який вказує не те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 29 липня, стягував ОСОБА_1 вказує, що ухвала місцевого суду є обґрунтованою, такою що відповідає нормам матеріального та процесуального права.
У відзиві просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу місцевого суду від 07 лютого 2020 року без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 16 липня 2020 року відкрито провадження та ухвалою від 23 липня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи про її розгляд та викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Відповідно до виконавчого листа № 2-324, виданого 12.11.2001 Христинівським районним судом Черкаської області, з боржника - УМВС України в Черкаській області на користь стягувача ОСОБА_1 стягувався щомісячно втрачений заробіток на рівні встановленої законодавством мінімальної заробітної плати.
26.09.2017 виконавче провадження прийняте державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області Лисенком М.А.
13.05.2019 постановою державного виконавця Лисенка М.А. виконавчий документ повернуто стягувану ОСОБА_1 .

1.Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу, яка оскаржується, не зазначено яким законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно божника у даному випадку. Місцевий суд вказав, що вказана постанова не відповідає вимогам ст. 129-1 Конституції України, яка визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За правилами частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до  частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 26.04.2001 р. у справі № 2-324-2001 стягнуто із УМВС України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 щомісячно втрачений заробіток на рівні встановленої законодавством мінімальної заробітної плати.
На виконання указаного рішення Христинівським районним судом Черкаської області 12.11.2001 видано виконавчий лист, який пред`явлено для примусового виконання до Придніпровського РВ ДВС ГТУЮ в Черкаській області.
11.03.2002 відкрито виконавче провадження № 54327614. 
18.09.2017 винесено постанову про передачу виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області. 
26.09.2017 виконавче провадження прийнято державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області Лисенком М.А.
13.05.2019 постановою державного виконавця Лисенка М.А. виконавчий документ повернуто стягувачу.
Підставою повернення виконавчого документу, державний виконавець вказав п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України, яким передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до  ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
За приписами ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частинами 2, 3 ст. 18 Закону визначено дії, які державний виконавець зобов`язаний і має право вчиняти в рамках виконавчого провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, рішення місцевого суду виконувалося до 2016 року та кошти боржником УМВС України в Черкаській області перераховувалися стягувачу ОСОБА_1 .
З 07.11.2015 відбулася повна ліквідація органів внутрішніх справ України, і на даний час УМВС України в Черкаській області перебувають на стадії ліквідації.
Згідно листа від 14.07.2017 № 12/51, надісланого Придніпровському ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, заступник голови ліквідаційної комісії УМВС України в черкаській області Коваленко В. Б. повідомив, що у їх виконанні знаходиться виконавчий лист Христинівського районного суду Черкаської області у справі 2-234-2001, проте виплати по вказаному виконавчому листу не проводяться з 01.10.2016 року у зв`язку з відсутністю фінансування.
Тобто, рішення суду ліквідаційною комісією УМВС України в Черкаській області фактично виконувалося майже до кінця 2016 року, коли вказана державна установа вже перебувала на стадії ліквідації з листопада 2015 року.
Таким чином колегія суддів вважає, що перебування боржника на стадії ліквідації не могло бути підставою повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у постанові державного виконавця, яка оскаржується, не зазначено яким законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно боржника у даному випадку. 
У суді першої інстанції державним виконавцем Лисенком М. А. не було надано жодних документів, які підтверджували, що в рамках виконавчого провадження здійснювалися усі необхідні заходи для виконання рішення суду.
Таким чином, рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 26 квітня 2001 року не виконується з 2016 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед стягувачем складає 133 536 грн. на момент звернення останнього зі скаргою до суду, що безумовно призводить до порушення законних прав та інтересів стягувача.
Відповідно до ч.1 ст. 41 Закону у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Колегія суддів констатує, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і в контексті спірних правовідносин на їх правильність не впливають.
Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
Керуючись п. 2 ч.1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області Романа Ражева на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2020 року – залишити без задоволення. 
Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Черкаській області Лисенка Максима Анатолійовича – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 08 жовтня 2020 року.

Головуючий          

Судді: