УХВАЛА

10 листопада 2020 року 
Київ
справа №824/1521/19-а
адміністративне провадження №К/9901/27102/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Радишевської  О.Р.,
суддів - Кашпур  О.В., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року в справі №824/1521/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними і скасування наказів;
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області (далі - ГУ НП в Чернівецькій області), у якому просив: 
- визнати протиправним і скасувати наказ ГУ НП в Чернівецькій області від 13 листопада 2019 року № 697 "Про застосування дисциплінарного стягнення" в частині застосування до інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції ГУ НП України в Чернівецькій області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, яка виразилась у недотриманні Присяги працівника поліції, порушенні вимог пунктів 1, 4, 6, 11, 13, 14, 15 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1,2 розділу II, пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених  наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого  наказом МВС України від 07 листопада 2018 року №893, що у свою чергу є невиконанням вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію";
- визнати протиправним і скасувати наказ ГУ НП України в Чернівецькій області від 21 листопада 2019 року №185 о/с про звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України з 21 листопада 2019 року старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0013991) інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції ГУ НП України в Чернівецькій області;
- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0013991) на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції ГУ НП України в Чернівецькій області з 22 листопада 2019 року;
- стягнути з ГУ НП України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період із 22 листопада 2019 року по день фактичного поновлення на службі з обов`язковим відрахуванням усіх платежів та податків до відповідних фондів та фіскальної служби.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року повернуто особі, яка її подала.
16 жовтня 2020 року до Верховного Суду повторно надіслано касаційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без руху з таких підстав.
Статтею 329 КАС України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється із дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
З оскаржуваної постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року встановлено, що її прийнято у відкритому судовому засіданні, повний текст якої складеного цього ж дня. За таких обставин останнім днем строку на її касаційне оскарження є 07 вересня 2020 року (05 - 06 вересня 2020 року - вихідні дні).
Касаційну скаргу подано 16 жовтня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.
У касаційній скарзі скаржник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження, обґрунтовуючи його тим, що уперше касаційну скаргу до Суду було подано в межах передбаченого законом строку. Зазначає, що копію ухвали Верховного Суду від 28 вересня 2020 року отримано 08 жовтня 2020 року. Для пошуку іншого представника в справі та підготовки тексту касаційної скарги необхідно було витратити час, а тому вважає, що причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними.
Відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Оскільки касаційну скаргу скаржником уперше подано до Верховного Суду в межах строку, установленого статтею 329 КАС України, Суд уважає, що заява про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправними і скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби; поновлення на посаді; стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що ОСОБА_1 обіймав посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції ГУ НП України в Чернівецькій області.
Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якого не входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище,  у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».
За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.
У цій справі суд першої інстанції, урахувавши вимоги статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. 
У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження в такій категорії справ, отже, відсутні судові рішення цього суду по суті позовних вимог; справа має виняткове значення для нього як учасника справи з огляду на незаконне звільнення за порушення Присяги працівника поліції.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  частині першій  цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених  частинами другою  і  третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставою перегляду оскаржуваного судового рішення скаржник зазначив застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду №324/1785/17 від 27 березня 2019 року.
Проте яку саме норму права (пункт, частина, стаття закону або іншого нормативно-правового акта) застосовано судом апеляційної інстанції без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, скаржником не зазначено. 
Доводи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, установлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідно до норм статей 169, 332 КАС України, касаційна скарга підлягає залишенню без руху із установленням скаржнику строку для усунення її недоліку шляхом: надіслання нової редакції касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи із зазначенням норм права (пункт, частина, стаття закону або іншого нормативно-правового акта), які застосовано судом апеляційної інстанції без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Керуючись статтями 248, 328, 329, 330, 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження та поновити цей строк.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року в справі №824/1521/19-а залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку  касаційної скарги, зазначеного у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур
                                                                                                              С.А. Уханенко